ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6171/20 Справа № 211/4230/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Голуб О.О.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку  спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 грудня 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову зазначено, що 27 грудня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю її та участю відповідача ОСОБА_2 , винним в якій визнано відповідача, що підтверджується постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року. Розмір матеріальної шкоди, завданої протиправними діями відповідача, за висновками експерта, складає 386 494,51 грн., в тому числі розмір втрати товарної вартості в сумі 25 681,19 грн. 
02 липня 2019 року МТСБУ позивачу виплачено регламентовану суму у розмірі 100 000 грн., тому залишок суми просить стягнути з відповідача. Позивач вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди нею понесені моральні страждання, які вона оцінює в сумі 50 000грн. які виразилися в нервовому стресі, сильних душевних стражданнях, що погіршило стан її здоров`я, оскільки вона змушена витрачати свої заощадження на ремонт пошкодженого автомобіля, а не на інші нагальні потреби, ставлячи родину в скрутне матеріальне становище, порушені її нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання.Тому просила суд стягнути з відповідача суму матеріального збитку в розмірі 286 494,51 грн., 50 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, 2000 грн. - витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження пов`язаних з дефектуванням пошкоджень транспортного засобу, 420 грн. - судових витрат та 8000 грн. - витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року - позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 286 494,51 грн., 54 коп., моральну шкоду - 1000 грн., 2 000 грн. - витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 3 364,95 грн. - судових витрат, які складаються з судового збору.
В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що висновок автотоварознавчого дослідження не є висновком експерта, в розумінні ст. 102 ЦПК України, та не містить відомостей про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не досліджувалось матеріальне становище відповідача, оскільки стягнутий судом розмір матеріальної шкоди ставить його у тяжке матеріальне становище, оскільки він утримує свою сім`ю та має двох малолітніх дітей.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування витрат понесених за дефектування пошкодження автомобіля в сумі 420 грн., тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підглядає перегляду судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 15).
27 грудня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «CherySQR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 13-14).
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д43/01/19 від 31 січня 2019 року, сума матеріальної шкоди, спричиненої з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з врахуванням величини втрати товарної якості, складає 386 494,51 грн. (а.с. 20-62 ).
Відповідно до повідомленням Моторного (транспортного) страхового бюро України, згідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ виплатило ОСОБА_1 у відшкодування шкоди 100 000 грн. (а.с. 65).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди та витрат за проведення експертного дослідження, суд першої інстанції виходив з того, що вартість матеріальної шкоди, яка завдана позивачу у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, частково відшкодована позивачу страховою компанією та вона має право на стягнення з винної у ДТП особи лише майнову шкоду, яка не покрита страховою виплатою, а також на відшкодування моральної шкоди та витрат за проведення експертного дослідження.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування витрат понесених за дефектування пошкодження автомобіля в сумі 420 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року та Цивільним кодексом України.
Відповідно до статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «CherySQR» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Volkswagen Jetta»  реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 .
Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 13-14).
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д43/01/19 від 31 січня 2019 року сума матеріальної шкоди, спричиненої з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з врахуванням величини втрати товарної якості, складає 386 494,51 грн.
Відповідно до квитанції №052493 від 25 січня 2019 року, позивач ОСОБА_1 понесла витрати за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 2 000 грн.
Суд першої інстанції, встановивши, що вартість матеріальної шкоди, яка завдана позивачу у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, частково відшкодована позивачу страховою компанією та вона має право на стягнення з винної у ДТП особи лише майнову шкоду, яка не покрита страховою виплатою, тавитрат за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, яка спричинена останній пошкодженням належного їй автомобіля та витрат за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля.
Згідно п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 виплачено Моторно (транспортним) страховим бюро України страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн.
Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що завдана останній внаслідок пошкодження належного їй автомобіля, суд першої інстанції правильно визначив її розмір у сумі 286 494,51 грн. з урахуванням сплачених позивачу ОСОБА_1 . Моторно (транспортним) страховим бюро України страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення вказаних позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з розміром відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.  
Як вбачається із матеріалів справи, внаслідок пошкодження автомобіля позивач переносить моральні страждання, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції, з урахуванням роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.   
Зокрема, судом враховано, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона переносить душевні хвилювання, внаслідок пошкодженого автомобіля. У зв`язку з дорожньо - транспортною пригодою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1 000 гривень.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що висновок автотоварознавчого дослідження не є висновком експерта, в розумінні ст. 102 ЦПК України та не містить відомостей про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2019 року оцінювачем Чивчишем О.П. , який здійснює свої професійні обов`язки на підставі виданого йому 22 травня 2015 року кваліфікаційного свідоцтва оцінювача № 260, на замовлення позивача, було проведено експертне автотоварознавче дослідження з оцінки транспортного засобу та складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження № Д43/01/19,відповідно до якого розмір матеріального збитку становить 386 494,51 грн.(а.с. 20-60,62)
Відповідно до статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 10 зазначеного вище Закону, оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.
Тобто, законом не передбачено, що оцінка повинна проводитись лише на підставі ухвали суду про призначення експертизи, де експерт попереджається про кримінальну відповідальність, а тому даний доказ як письмовий, є допустимим та таким, що відповідає чинним нормам цивільного законодавства.
При цьому відповідач, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи на предмет визначення заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП не звертався.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не досліджувалось матеріальне становище відповідача, оскільки стягнутий судом розмір матеріальної шкоди ставить його у тяжке матеріальне становище, так як відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та тяжке матеріальне становище,яке не доведено відповідачем, не є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в від 23 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: