ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 552/6254/16-а
адміністративне провадження № К/9901/21003/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В.М.,
суддів: Стародуба О.П.,  Чиркіна С.М., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 у складі колегії суддів: Ральченка І.М. (головуючий), Катунова В.В., Бершова Г.Є. у справі №552/6254/16-а за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.           ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі - відповідач, Полтавський ОУПФ), в якому просив:
1.1.          визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання;
1.2.          скасувати розпорядження відповідача від 10.08.2016 №179793 в частині встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 10740,00 грн., починаючи з 01.09.2015 по 07.06.2016;
1.3.          зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання без обмеження його граничного розміру за період з 01.09.2015 по 07.06.2016 відповідно до постанови Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2016;
1.4.          зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу заподіяну матеріальну шкоду та на підставі статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) в триденний строк з дня прийняття судового рішення повернути позивачу незаконно стягнуті грошові кошти в сумі 2664,38 грн. з його грошового утримання в жовтні 2016 року з одночасною сплатою нарахованої на цю суму пені, що визначається з розрахунку 120% річних облікової ставки Національного банку України. Зобов`язати відповідача припинити стягувати грошові кошти з грошового утримання позивача, починаючи з листопада 2016 року; 
1.5.          стягнути з відповідача на користь позивача 30000,00 грн. заподіяної моральної шкоди;
2.          Постановою Київського районного суду м. Полтави від 06.01.2017 позов задоволено частково.
2.1.          Визнано дії Полтавського ОУПФ щодо зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання протиправними.
2.2.          Скасовано розпорядження Полтавського ОУПФУ від 10.08.2016 №179793 в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 10740,00 грн., починаючи з 01.09.2015 по 07.06.2016
2.3.          Зобов`язано Полтавське ОУПФУ здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання без обмеження його граничного розміру за період з 01.09.2015 по 07.06.2016 відповідно до постанови Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2016.
2.4.          У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
3.          Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 постанову Київського районного суду м. Полтави від 06.01.2017 в частині задоволених позовних вимог про визнання дій протиправними, скасування розпорядження і зобов`язання вчинити певні дії скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову, якою у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено. 
4.          Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору:
4.1.           ОСОБА_1 працював на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області та постановою Верховної Ради України від 02.12.2010 №2764 був звільнений з посади судді Апеляційного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
4.2.          Працюючи на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області, ОСОБА_1 отримував щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати судді. Після виходу у відставку, перебуваючи на обліку в УПФУ в Київському районі м. Полтави, ОСОБА_1 також отримував грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% зарплати, працюючого судді. 
4.3.          Постановою Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2016 у справі №552/6915/15-а, яка набрала законної сили, зобов`язано Полтавське ОУПФУ здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% зарплати працюючого судді з 01.09.2015 відповідно до довідки Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2015. 
4.4.          Листом Полтавського ОУПФУ від 07.09.2016 за №781/02-11, у відповідь на запит ОСОБА_1 , останнього було повідомлено, що йому зменшено розмір пенсії згідно з рішенням суду по розпорядженню від 10.08.2016, що мало наслідком виникнення переплати пенсії позивача за період з 01.09.2015 по 07.06.2016 в сумі 28005,51 грн., яку він повинен повернути відповідачу добровільно відповідно до статті 50 Закону №1058-IV. 
4.5.          Крім того, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області    (надалі - ГУ ПФУ в Полтавській області) від 18.10.2016 за №352/С-17, у відповідь на скаргу            ОСОБА_1 , останнього повідомлено, що на підставі розпорядження від 10.08.2016 позивачу з 01.09.2015 було здійснено перерахунок грошового утримання і воно тепер складає 10740,00 грн., тобто внаслідок такого перерахунку його грошове утримання було зменшено. 
5.          Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 констатовано відсутність правових підстав для обмеження у виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання. Натомість, суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції, дійшов висновку, що з огляду на існування чинної норми статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (надалі - Закон №2453-VI), з урахуванням внесених змін, у період до прийняття рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016, у відповідача не було підстав виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в іншому розмірі, ніж встановлено нормою даної статті. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
6.          Позивачем - ОСОБА_1 , подано касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі постанову Київського районного суду м. Полтави від 06.01.2017.
6.1.          Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що постанова Київського районного суду м. Полтави      від 28.01.2016 у справі №552/6915/15-а не передбачала можливості будь-якого зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання, присудженого до перерахунку позивачу. Наголошує, що працюючи на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області, позивач вже отримував щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру. Тому, вважає, що оспорювані дії та рішення відповідача призвели до звуження конституційних прав позивача, а відтак, судом першої інстанції прийнято законне рішення щодо задоволення позовних вимог в частині визнання дій протиправними, скасування розпорядження і зобов`язання вчинити певні дії, яке було безпідставно скасоване судом апеляційної інстанції.
7.          Відповідачем - Полтавським ОУПФ, подані заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
7.1.          На обґрунтування заперечень зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалене на основі правильного застосування норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги є безпідставними. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
8.          Під час розгляду даної касаційної скарги колегія суддів враховує приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 08.02.2020, далі - КАС України), у відповідності до яких суд касаційної інстанції переглядає  судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
9.          Згідно з частиною 9 статті 267 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття судових рішень у даній справі), особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених    суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
10.          Частиною 10 цієї статті у вказаній редакції передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.               У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.
11.          Частинами 1, 6 статті 383 КАС України в редакції, чинній станом на сьогодні, містяться положення аналогічного змісту.
12.          Верховний Суд у своїй постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 наголошував, що зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Крім того, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. 
13.          Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2016 у справі №552/6915/15-а, що набрала законної сили, Полтавське ОУПФУ зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% зарплати працюючого судді з 01.09.2015 відповідно до довідки Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2015.  
14.          Натомість, внаслідок прийняття оспорюваного в межах даної справи розпорядження Полтавського ОУПФУ від 10.08.2016 №179793, ОСОБА_1 , починаючи з 01.09.2015, виплачується щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 10740,00 грн., що на переконання позивача є меншим від розміру, визначеного постановою Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2016 у справі №552/6915/15-а. 
15.          При цьому, у листах Полтавського ОУПФУ від 07.09.2016 за №781/02-11 та ГУ ПФУ в    Полтавській області від 18.10.2016 за №352/С-17, що досліджувались судами попередніх інстанцій, вказано про те, що зменшення позивачу розміру виплачуваного довічного грошового утримання мало місце на виконання вимог Закону №2453-VI, в редакції, у тому числі, Закону №213-VIII. Водночас, розглядаючи справу №552/6915/15-а, суди вказали на безпідставність застосування до позивача норм Закону №2453-VI, в редакції Закону №213-VIII, якими визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (частина 5 статті 141). 
16.          Стаття 129-1 Конституції України гарантує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
17.          Відтак, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 
18.          У зв`язку з цим, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень, а невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. 
19.          Отже, суди попередніх інстанцій повинні були з`ясувати, чи були оскаржувані рішення та дії відповідача пов`язані з виконанням судового рішення, чи є самостійним предметом спору.
20.          Таким чином, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.
21.          За приписами частини 2 статті 353 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
22.          В силу вимог частини 4 цієї статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
23.          З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувані судові рішення слід скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 349, 355-356, 359 КАС України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського районного суду м. Полтави від 06.01.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 у справі №552/6254/16-а за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.  
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Судді	В.М. Шарапа О.П. Стародуб   С.М. Чиркін