Постанова
Іменем України
06 серпня 2020 року
м. Київ
справа №441/1835/18
провадження № 61-23392св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 травня 2019 року у складі судді Малахової-Онуфер А. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у складі колегії суддів Савуляка Р. В.,            Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_2 з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача усунути та не чинити йому перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями в будинку АДРЕСА_1 , і зокрема сходовою кліткою під літ. І площею 6,2 кв. м, приміщеннями у підвалі під літ. ІІ площею 8,4 кв. м та під літ. ІІІ площею 14,5 кв. м; забрати з приміщень належні йому речі, а також стягнути судові витрати.
Позов мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23 липня 2018 року, позивачу та ОСОБА_1 виділено у власність в натурі           Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , з приміщеннями першого поверху - частиною коридору             2-1, розміром 1,40х2,45 м, площею 3,3 кв. м, коридором 2-2, площею 6,6 кв. м, коміркою 2-3, площею 3.0 кв.м, мансардного поверху - коридором  2-11, площею 8,3 кв. м, житловими кімнатами 2-12 та 2-13, площею відповідно 
17,3 кв. м та 12,5 кв. м, кухнею 2-14, площею 8,6 кв. м, вбиральнею 2-15, площею 1,4 кв. м, сходовою кліткою 1, площею 6,2 кв. м, підвальними приміщеннями під літ. ІІ та ІІІ площею 8,4 кв. м та 14,5 кв. м. 
На підставі нотаріально посвідченого договору дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 позивач є власником Ѕ частки квартири. 
Відповідач самовільно зайняв частину належних позивачу нежитлових приміщень, відмежував їх металевою сіткою та на свій розсуд користується ними, чим порушує права позивача, як власника майна.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 08 травня  2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути та не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні нежитловими приміщеннями в будинку АДРЕСА_1 , і зокрема сходовою кліткою під літ. І площею 6,2 кв. м, приміщеннями у підвалі під літ. ІІ площею 8,4 кв. м та під літ. ІІІ площею 14,5 кв. м; забрати з вказаних приміщень належні йому речі.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що  ОСОБА_1 , як власник нежитлових приміщень, внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_2 його прав, позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатись такими приміщеннями на власний розсуд, а отже позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги                                                     
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, оскільки відповідач в судовому засіданні не приймав участі в силу важких захворювань та не міг дати суду пояснення по суті позову, долучити нові письмові докази. 
Суд виділив ОСОБА_1 всі підвальні приміщення під будинком: 8.4 кв. м + 14.5 кв. м = 22.9 кв. м та 6,2 кв. м сходової клітини під літ.1, яку експерт неправильно трактував як сходову клітку, а фактично це є підвальне приміщення площею 6,2 кв. м, яким користується ОСОБА_1 . Володіючи з позивачем по Ѕ частині житлового будинку, відповідач, як законний власник, володіє другою частиною житлового будинку, тобто незаконно позбавлений прав володіння користуванні і розпорядження Ѕ частиною підвальних приміщень.
Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені на підставі неправосудного рішення апеляційного суду Львівської області                   від 13 грудня 2017 року, в основу якого покладено сфальсифікований висновок експерта Сеник Н . В
Так, висновок судової будівельно-технічної експертизи від 15 грудня              2016 року, проведеного експертом ПП «Юридично-експертної компанії «Юрекс» Сеник Н. В . , яка протягом розгляду цивільних справ щодо визнання права власності та розподілу житлового будинку АДРЕСА_1 , виносить незаконні висновки судової будівельно-технічної експертизи: жодного разу в тому числі і на підставі ухвали апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня            2016 року, не виїжджала на місце знаходження об`єкта, не проводила жодних замірів та обстежень спірного об`єкту. 
Оскільки висновок експерта Сеник Н. В. від 15 грудня 2016 року складений з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, містить суперечності та складений без відповідних обґрунтувань, то такий слід визнати як недопустимий доказ.
У зазначеному висновку експерт, не будучи на місці та не роблячи замірів та обстежень об`єкту, неправильно визначила правовий статус приміщень підвалу №1 площею 6,2 кв. м, назвавши його сходовою кліткою під літ. 1 замість правильного - приміщення підвалу №1, площею 6,2 кв. м, яким користується ОСОБА_1 і в якому знаходяться його речі.
Тобто суд належним чином не перевірив і не встановив цих обставин, неправомірно визнав, що приміщення підвалу під літер. ІІ і ІІІ мають належати ОСОБА_1 , ще додатковою площею 22,9 кв. м, а всього у володінні, розпорядженні та користуванні ОСОБА_1 знаходяться всі підвальні приміщення загальною площею 29.1 кв. м.
Відзив на касаційну скаргу позивачем до суду не подано.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 41 Конституції Українивстановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, щовласникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша           статті 391 ЦК України). 
При застосуванні положень статей 391, 396 ЦК Українипозов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
У справі, яка переглядається установлено, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2017року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23липня 2018 року,    ОСОБА_1 та   ОСОБА_1 виділено у власність в натурі: Ѕ частку квартири   АДРЕСА_1 , з приміщеннями першого поверху:частиною коридору 2-1, розміром 1,40х2,45 м, площею             3,3 кв. м;коридором 2-2, площею 6,6 кв.м;коміркою 2-3, площею 3 кв.м;мансардного поверху: коридором 2-11,площею 8,3 кв. м;житловими кімнатами 2-12 та 2-13,площею відповідно 17,3 кв. м та 12,5 кв. м;кухнею 2-14, площею 8,6 кв.м; вбиральнею 2-15, площею 1,4 кв.м; сходовою клітиною 1, площею 6,2 кв. м; підвальними приміщеннями під літ. ІІ та ІІІ площею 8,4 кв.м та 14,5 кв. м.
ОСОБА_2 . Виділено у власність у натурі: Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , з приміщеннями першого поверху: частиною коридору 2-1, розміром                  1,40х2,45 м, площею 3, 4 кв.м;кухнею 2-4, площею 13,8 м;коридором 2-5, площею 8,4 кв. м;коридором 2-6, площею 1,3 кв. м;вбиральнею 2-7, площею 1,3 кв. м;ванною 2-8, площею 6 кв. м, житловою кімнатою 2-9, площею              23,4 кв.м; житловою кімнатою 2-10, площею 17, 8 кв. м.
13 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до якого, ОСОБА_1 зареєстрував право власності на Ѕ частки квартири  АДРЕСА_1 з приналежними до неї нежитловими приміщеннями.
Згідно копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого            19лютого 2018 рокуФОП    ОСОБА_6 , вказана квартира розташована на 1-му та мансардному поверхах одноперхового будинку з мансардою та підвалом, складається з 4-х кімнат житловою площею 71,0 кв.м, у тому числі: 1-а кімната - 23, 4 кв. м, 2-а кімната - 17, 8 кв. м, 3-я кімната - 17,3 кв. м, 4-а кімната - 12, 5 кв. м, 5-а кімната - кв. м, кухні площею 13,8; 8,6 кв. м, вбиральні (сполученої) площею 1,3; 1,4 кв. м, ванної кімнати площею 6 кв. м, коридору, площею 3,3; 3,4; 6,6; 8,4; 1,3; 8,3 кв. м, передпокою, вбудованої шафи, веранди, комори, площею 3,0 кв.м., підвалу, площею 6,2; 8,4; 14,5 кв. м. Квартира обладнана балконом та лоджією, загальноюплощею 165,5 кв.м.
Установивши, що спірні нежитлові приміщеннями в будинку на АДРЕСА_1 , і зокрема сходова клітина площею 6,2 кв.м та 2 приміщення у підвалі площею 8,4 кв.м та площею           14,5 кв.м відповідно, належать на праві власності     ОСОБА_1  і ці приміщення у технічному паспорті позначені під літ. І, літ. ІІ та літ. ІІІ відповідно, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 користується вказаними приміщеннями безпідставно, на вимогу    ОСОБА_1 про звільнення підвальних приміщень під літ. ІІ та ІІІ від належних йому речей не реагує, чим порушує права позивача, як власника на це майно, а отже позов про усунення перешкод в користуванні нежитловими приміщеннями в обраний позивачем спосіб є обґрунтованим та підлягає задоволенню. 
Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23 липня 2018 року, яким спірні нежитлові приміщення виділені у власність ОСОБА_1 , тобто питання поділу цих приміщень вже вирішено.
За змістом доводів касаційної скарги, відповідач у цій справі оспорює технічні дані і характеристики виділених у натурі кожному із співвласників приміщень, проте, які раніше встановлені рішенням суду, що набрало законної сили та має преюдиційне значення для справи, яка переглядається.
Посилання відповідача у касаційній скарзі на порушення його процесуальних прав щодо участі у розгляді справи, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких, останній належним чином повідомлявся про розгляд справи, як місцевим судом, так і судом апеляційної інстанції, та не був обмежений у вчиненні будь-яких процесуальних дій, в тому числі щодо подання заяв, клопотань, заперечень на позов, а також подання доказів, чим зокрема скористався під час апеляційного розгляду справи. 
Суд апеляційної інстанції перевірив правильність рішення суду першої інстанції та дав оцінку доводам, на які посилався ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.
За своїм змістом усі доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, а також необхідність збирання нових доказів, зокрема, у тому контексті, який, на думку відповідача свідчить про належність спірних нежитлових приміщень до його власності та правомірність його користування ними. 
У справі, яка переглядається, судами дано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції. 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2020 року зупинено виконання рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 травня  2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, до розгляду справи в касаційній інстанції, то виконання цих рішень, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню. 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 травня              2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня               2019 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 травня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, зупиненого ухвалою Верховного Суду                            від 16 березня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 В. С. Висоцька
 
  І. В. Литвиненко
 
  І. М. Фаловська