Постанова
Іменем України        
23 липня 2020 року                                                                       
м. Київ
                                                                                
справа № 389/4003/15-ц
провадження № 61-40692св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2018 року у складі судді Українського В. В. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 червня 2018 року у складі колегії суддів Єгорової С. М., Дьомич Л. М., Кіселика С. А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом                      від 03 листопада 2000 року, виданого державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори на ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями на   АДРЕСА_1 , вартість якої складає 205 515 грн, та на земельну частку (пай) площею 3,88 га, яка розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району, Кіровоградської області, вартістю 105 730 грн, визнання за ним право на спадщину за законом на 1/6 частку спадкової 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями на     АДРЕСА_1 , вартість якої складає 68 385 грн, та на 1/3 частку земельної ділянки площею 1,3 га вартістю 35 242 грн, яка знаходиться на території Суботцівської сільської ради, Знам`янського району, Кіровоградської області, згідно з сертифікатом  № 0240667 площею 3,88 га, виданим Знам`янською районною державною адміністрацією 20 лютого 1998 року, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 є його рідною сестрою. Батько сторін по справі - ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями на   АДРЕСА_1 , право на земельну частку (пай) площею 3,88 га, та на автомобіль «Москвич-403». Після смерті батька позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважав, що прийняв спадщину. Проте, згодом дізнався, що спадщину після смерті батька прийняла відповідач та отримала свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно.  
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 квітня 2018 року, позов задоволено.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 листопада    2000 року, видане державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Тепляковим В. М. на ім`я ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1 , спадкова справа № 283, зареєстровано в реєстрі за № 1555. 
Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом                               від 03 листопада 2000 року, видане державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Тепляковим В. М. на ім`я ОСОБА_2 в частині права на земельну частку (пай) в КСП імені Леніна розміром 3,88 га в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Суботцівської сільської ради, Знам`янського району, Кіровоградської області, спадкова справа № 283, зареєстровано в реєстрі за № 1557.
Визнано за ОСОБА_1 право на спадщину за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на 1/6 частину у 1/2 частині спадкового житлового будинку з надвірними будівлями на     АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Суботцівської сільської ради 01 лютого 1988 року зареєстрованого Знам`янським бюро технічної інвентаризації 01 лютого 1988 року за № 543/5. 
Визнано за ОСОБА_1 право на спадщину за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на 1/3 частину земельної частки (паю), в КСП імені Леніна розміром 3,88 га в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Суботцівської сільської ради, Знам`янського району, Кіровоградської області, та належала спадкодавцю на підставі сертифікату серії КР № 0240667 виданого Знам`янською районною державною адміністрацією 20 лютого 1998 року.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті батька сторін ОСОБА_3 , що є підставою для визнання недійсним виданого на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/2 частину спірного будинку, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2 на право на земельну частку (пай), визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/6 частку у 1/2 частці спадкового житлового будинку з надвірними будівлями та на 1/3 частку земельної частки (паю), належного померлому на підставі сертифікату.
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2018 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17 липня 2018 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 червня 2018 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів є незаконними та необґрунтованими, прийняті судами з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи інших учасників справи 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Петков В. П. у поданому відзиві просив касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Згідно з розпорядженням від 15 квітня 2020 року № 1089/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», призначено повторний автоматизований розподіл судових справ за касаційними провадженнями. 
Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Висоцької В. С., Фаловської І. М.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності, виданого на підставі рішення виконкому Суботцівської сільської ради               від 01 лютого 1988 року, та реєстраційним написом на ньому від 19 грудня 1989 року, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був власником цілого домоволодіння на АДРЕСА_1 . За договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори 07 червня                       1994 року, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив 1/2 частину спірного жилого будинку, та отримав технічний паспорт.
З листа управління Держгеокадастру у Знам`янському районі Кіровоградської області від 04 листопада 2015 року вбачається, що розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП імені Леніна на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області становить 3,88 умовних кадастрових гектари, її вартість станом на 2015 рік складає 105 730 грн. 
Право на земельну частку (пай) колишньому КСП імені Леніна на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області належало спадкодавцю на підставі сертифікату серії КР № 0240667 виданого Знам`янською районною державною адміністрацією 20 лютого 1998 року.
Згідно з матеріалами спадкової справи, заведеної Знам`янською районною державною нотаріальною конторою після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , дочка померлого, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась з заявою про прийняття спадщини, а дружина померлого ОСОБА_4 05 липня 2000 року подала заяву про відмову від своєї частки спадщини на користь ОСОБА_2 Довідкою Суботцівської сільської ради від 20 жовтня 2000 року підтверджується, що на момент смерті ОСОБА_3 разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 . Позивач не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька. 
Судом також встановлено, що відповідно до оглянутих в суді інвентаризаційних справ на будинок та довідки-характеристики БТІ домоволодінням на    АДРЕСА_1 володіли два власника у рівних частинах, по 1/2 кожен, один з них - ОСОБА_3 (батько) на підставі свідоцтва на право особистої власності, другий - ОСОБА_1 (син) на підставі договору                  купівлі-продажу від 07 червня 1994 року.
Між співвласниками укладений акт визначеного користування, відповідно до умов якого кожному із співвласників виділено у користування визначені конкретні житлові приміщення та споруди на прибудинковій території.
ОСОБА_2 на підтвердження своїх доводів щодо не вчинення ОСОБА_1 достатніх активних дій на прийняття спадщини надала до суду копію технічного паспорту на житловий будинок на   АДРЕСА_1 , копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію реєстраційного посвідчення на 1/2 частину домоволодіння по вказаній адресі, копії свідоцтв про право на спадщину за законом, згідно яких вона прийняла у спадщину автомобіль марки МОСКВИЧ-403,              1964 року випуску, який на час розгляду справи відчужений, що не заперечується сторонами, право на земельну частку (пай) в КСТ імені Леніна, 1/2 частину житлового будинку в   АДРЕСА_1 , ксерокопію погосподарських книг за 1996-2000 роки, за 2001-2005 роки та за 2006-2010 роки, ксерокопію акта користування спірним домоволодінням, складений між померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ксерокопії договорів про надання послуг із газопостачання на ім`я померлої ОСОБА_5 та відповідача, інформацію надану ПАТ «Кіровоградобленерго» про те, що споживачами електроенергії за адресою:    АДРЕСА_1 до 17 серпня 2015 року були ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , на даний час рахуються два особистих рахунки за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , довідку про місце реєстрації                ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , довідку про те, що               ОСОБА_3 з 1972 року і до дня смерті був зареєстрований та проживав на АДРЕСА_1 , зі своєю дружиною - ОСОБА_4 , яка була зареєстрована і проживала з 1972 року і до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , та                                      дочкою - ОСОБА_2 , яка зареєстрована з 1997 року і проживає по теперішній час, акт обстеження домоволодіння громадянина ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 .
Згідно інформації від 17 лютого 2017 року за № 26 акт розподілу ідеальних часток між ОСОБА_1 та його покійним батьком ОСОБА_3 КП «Знам`янське РБТІ» не формувався, відомості щодо порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння відсутні.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня              2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Тому відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР 1963 року.
Згідно з статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. 
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК).
Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 
Відповідно до статті 118 ЦК Української РСР, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов`язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок.
Таким чином, закон на час складення акту про порядок користування відособленими приміщеннями, передбачав обов`язкове його нотаріальне посвідчення та реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Судами встановлено, що відповідно до інформації від 17 лютого 2017 року за № 26 акт розподілу ідеальних часток між ОСОБА_1 та його покійним батьком ОСОБА_3 КП «Знам`янське РБТІ» не формувався, відомості щодо порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння відсутні.
Колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій стосовно того, що будинок на АДРЕСА_1 має одну адресу, а ОСОБА_1 є власником 1/2 частини цього будинку, без фактично виділених приміщень, зареєстрований у ньому і користується будинком та прибудинковими спорудами, а також прибудинковою територією, таким чином фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 .
Суди попередніх інстанцій, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, дійшли правильного висновку про те, що наданий ОСОБА_2 акт визначеного користування, яким встановлювався порядок користування відособленими приміщеннями будинку не містить нотаріального посвідчення та реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради, та відсутня така інформація в КП «Знам`янське РБТІ», а тому не може бути доказом того, що між сторонами було досягнуто згоди щодо порядку користування спірним майном.
Згідно з статтею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»                             від 30 травня 2008 № 7 свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути, зокрема, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо.
Установивши, що позивач на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав у будинку на АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що фактичними діями прийняв спадщину після померлого батька ОСОБА_3 на частину майна, яке належало останньому на праві власності разом з матір`ю ОСОБА_4 , яка відмовилася від спадщини на користь відповідача та сестрою ОСОБА_2 .
Підсумовуючи вищенаведене Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильність висновку суду першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 червня                2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	І. М. Фаловська