ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 р.	Справа № 592/13582/17	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Донець Л.О.,
Суддів: Сіренко О.І. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.02.2020 (головуючий суддя І інстанції: Катрич О.М.) по справі № 592/13582/17
за позовом   ОСОБА_1     
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа - Головне управління Національної поліції в Сумській області,                       
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми  від 19.01.2018 у справі №592/13582/17  позов задоволений. Визнано протиправною бездіяльність  Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Сумській області (далі -  відповідач) в частині відмови у видачі довідки для проведення перерахунку раніше  призначеної пенсії   ОСОБА_1 (далі – позивач ) із зазначенням, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених Кабінетом міністрів України або керівником  органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок  за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням поліцейського, а також із зазначенням  щомісячної надбавки, доплат та підвищень, інших щомісячних надбавок, доплат, підвищень та щомісячної премії – у відсотковому розмірі, який фактично виплачувався  позивачу  на час виходу на пенсію; зобов`язано  відповідача видати довідку для проведення перерахунку раніше призначеної пенсії позивачу із зазначенням, відповідно до постанови Кабінету  Міністрів України від 18.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником  органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок  за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням поліцейського, а також із зазначенням  щомісячної надбавки, доплат та підвищень, інших щомісячних надбавок, доплат, підвищень та щомісячної премії – у відсотковому розмірі, який фактично виплачувався  позивачу  на час виходу на пенсію. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області (далі – відповідач-1) в частині відмови у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії позивачу з урахуванням розміру грошового забезпечення  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»;  зобов`язано  апелянта  на підставі довідки відповідача провести з 01.01.2016 перерахунок пенсії позивачу з урахуванням розмірів грошового забезпечення  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та виплатити йому створену заборгованість.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2018  у справі                № 592/13582/17  апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській   області  залишено без задоволення. Рішення Ковпаківського районного суду  м. Суми від 19.01.2018  по справі№592/ 13582/17 залишено без змін.
  21.02.2020,  Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області  Північно-Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м.Суми)  (далі – заявник )звернулось до Ковпаківського районного суду м. Суми  за заявою про заміну способу і порядку виконання  виконавчого листа №592/13582/17, виданого 17.05.2018 Ковпаківським  районним судом м. Суми про зобов`язання  відповідача-1  на підставі довідки  відповідача провести з 01.01.2016 перерахунок пенсії позивачу з урахуванням розмірів грошового забезпечення  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення Національної поліції» та виплатити йому створену  заборгованість, зазначивши у виконавчому листі №592/13582/17 виданого 17.05.2018 Ковпаківським районним судом м.Суми  «стягнути з управління Пенсійного фонду в Сумській області  на користь  позивача доплату пенсії у сумі 218798,95 грн».
Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми  від 20.02.2020 у справі № 592/13582/17  заяву задоволено.
Змінено спосіб і порядок виконання  виконавчого листа  №592/13582/17, виданого 17.05.2018 Ковпаківським  районним судом м. Суми про зобов`язання  відповідача-1  на підставі довідки  відповідача провести з 01.01.2016 перерахунок пенсії позивачу з урахуванням розмірів грошового забезпечення  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення Національної поліції » та виплатити йому створену  заборгованість, зазначивши у виконавчому листі №592/13582/17 виданого 17.05.2018 Ковпаківським районним судом м.Суми  «Стягнути з  Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області  на користь позивача  доплату пенсії у сумі 218798,95 грн».
Відповідач-1 , не погодившись з судовим рішення подав апеляційну скаргу, в якій просить  суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення суду першої   інстанції, з   прийняттям  нового судового  рішення, яким  відмовити у задоволенні   заявлених  вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги  посилається на неврахування судом першої інстанції  фактичних обставин справи,   що призвело до неправильного вирішення справи.  
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
     Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на примусовому виконанні в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області  Північно-Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м.Суми) знаходиться  виконавче провадження ВП №58312219 з виконання виконавчого листа №592/13582/17, виданого 17.05.2018 Ковпаківським  районним судом м. Суми про зобов`язання  відповідача-1  на підставі довідки  відповідача провести з 01.01.2016 перерахунок пенсії позивачу з урахуванням розмірів грошового забезпечення  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення Національної поліції» та виплатити йому створену  заборгованість.
08.02.2019 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження.
25.02.2019  відповідач-1 направив до позивача повідомлення від 25.02.2019 №1815/03.2-07 про виконання рішення суду  у справі №592/13582/18.
Судом першої інстанції під час  задоволення  заявлених вимог, зазначив,  про достатність підстав для зміни способу і порядку виконання рішення суду за обставин, викладених у заяві, адже судом встановлено обставини, що істотно ускладнюють  виконання рішення.
 Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У відповідності до  ч.3 ст.378 КАС України  підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
На підставі ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
За змістом заяви  підставою для  зміни способу і порядку виконання судового рішення є те, що   позивачу здійснено нарахування  пенсії, а доплата у сумі 218798,95 грн буде виплачена  з урахуванням вимог  постанови Кабінету Міністрів України  від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості  з пенсійних виплат за рішенням суду» та у державного виконавця немає  можливості виконати рішення суду без участі боржника, у державного виконавця виникає необхідність у зверненні  до суду з заявою  про зміну способу і порядку виконання рішення.
Відповідач-1 в підтвердження своїх доводів посилається на те, що  у серпні, вересні, жовтні 2018 року  відповідачем надані довідки про розмір грошового забезпечення  відповідно до яких у серпні, вересні, листопаді 2018 року на виконання зазначеного рішенні суду  відповідачем проведений перерахунок пенсії позивачу. Розмір пенсії на час здійснення перерахунку –               15001,65 грн. При цьому, відповідач-1, керувався   абз. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служиб, та деяких інших осіб», яка каже, що  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії, за особливі заслугим перед Україною,індекції та  інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили  працездатність, з 01.01.2016 становить 10740,00 грн, з 01.01.2019 – 13730,00 грн; з 01.07.2018 – 14350,00 грн та з 01.12.2018 – 14970,00 грн.
Окрім цього, відповідачем-1 зазначено, що виплату пенсії у новому розмірі та її доплату за період з 27.04.2018 (з дня набрання рішенням законної сили ) по 30.11.2018 в сумі 60815,88 грн було забезпечено  у вересні, листопаді та грудні 2018 року. 
Крім цього,  у повідомленні від 03.04.2019  №3276/03.2-07 відповідач зазначив, що  на виконання вимог  постанови Кабінету Міністрів  України №649 від 22.08.2018  «Питання погашення заборгованості з пенсійних вилпат за рішенням суду»  позивача внесено до Реєстру рішень суду, виконання яких  здійснюється за окремою бюджетною программою  за порядковим номером 256.
За змістом заяви  підставою для  зміни способу і порядку виконання судового рішення є те, що   позивачу здійснено нарахування  пенсії, а доплата у сумі 218798,95 грн буде виплачена  з урахуванням вимог  постанови Кабінету Міністрів України  від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості  з пенсійних виплат за рішенням суду» та у державного виконавця немає  можливості виконати рішення суду без участі боржника, у державного виконавця виникає необхідність у зверненні  до суду з заявою  про зміну способу і порядку виконання рішення.
Стаття 129-1 Конституції України та стаття 14 КАС  України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України   судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.
У відповідності до ч.1 ст. 7 вказаного Закону, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.
Так, положеннями  Закону України "Про виконавче провадження" визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно з ч.3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
З огляду на  системний аналіз вказаних законодавчих норм слідує, що у випадку наявності обставин, які ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення, сторона або державний виконавець можуть звернутися до суду із заявою про встановлення способу виконання рішення.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).
Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).
Також, засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).
Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в  правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003            №3-рп/2003).
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року по справі №0840/3112/18, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, колегія суддів вказує на наступне.
Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).
Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).
Враховуючи, що в межах справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо перерахунку та виплати пенсії, слід враховувати, що згідно з п.6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2018 по справі № 592/13582/17 боржником виконано не в повному обсязі.
Так, Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії позивача, однак виплату перерахованої пенсії в повному обсязі вирішено провести у порядку, який визначений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».
Колегія суддів зауважує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.11.2019 року у справі №640/5248/19, постановою Шостого  апеляційного адміністративного суду  від 22.07.2020 у справі №640/5248/19 визнано протиправним та нечинним  Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649.
За цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для  задоволення заяви позивача  про встановлення способу виконання судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області -залишити без задоволення.
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.02.2020 по справі № 592/13582/17 -залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		Л.О. Донець	
Судді	   	О.І. Сіренко    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  28.09.2020 року