ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002256 пров. № А/857/5987/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Глушка І.В. та Довгої О.І.,
з участю секретаря судового засідання -           Мельничук Б.Б.,

а також сторін (їх представників):
від позивача -                                         ОСОБА_1, Пшевлоцький Ю.М.;
від відповідача -                                         Павлій І.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській обл. про визнання протиправним і скасування наказів щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя суду І інстанції: Карп`як О.О. ; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 45 хв. 24.03.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 02.04.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

07.05.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати незаконними та скасувати накази Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ у Львівській обл.:
* № 110 від 13.01.2017р. про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
* № 97 о/с від 30.01.2017р. про звільнення позивача зі служби в поліції;
поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл.;
стягнути з відповідача ГУ НП у Львівській обл. на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.01.2017р., до моменту ухвалення судового рішення (Т.1, а.с.4-14).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2020р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.2, а.с.143-161).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (Т.2, а.с.169-186).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на час видання наказу відповідача № 3084 від 09.12.2016р. були відсутніми підстави для призначення службового розслідування щодо ОСОБА_1 , а тому стосовно позивача не існували підстав для перевірки в контексті дисциплінарної відповідальності. На час прийняття цього наказу щодо позивача не було зареєстровано в ЄРДР відомостей про скоєне правопорушення та не повідомлено йому про підозру.
За таких обставин службове розслідування безпідставно вийшло за свої межі, а його висновки в частині позивача не ґрунтувалися на підставах, які визначені чинним законодавством.
Проведення службового розслідування за наказом відповідача № 3084 від 09.12.2016р. доручено, зокрема, оперуповноваженому УВБ у Львівській обл. ДВБ НП України капітану поліції ОСОБА_3 , який є зацікавленою особою, оскільки брав участь у проведенні ряду слідчих дій за дорученням прокуратури Львівської обл. в кримінальному провадженні № 42016140000000244, тобто, діяв на стороні обвинувачення. Вказане свідчить про формування в цієї посадової особи упередженої позиції по цій справі через участь в розслідуванні кримінальної справи на стороні органів обвинувачення.
В матеріалах службового розслідування є відсутніми письмові пояснення ОСОБА_1 щодо інкримінованих йому порушень, а також не має документів, які засвідчують його відмову від надання таких пояснень. Водночас, позивача взагалі не було проінформовано про проведення щодо нього службового розслідування із викликом для дачі пояснень. Також представлені відповідачем виклики стосувалися адреси, за якою позивач не проживає.
Відповідачем не дотримано строку проведення службового розслідування, а висновок за його результатами складений поза межами строку такого розслідування.
В рамках проведеного службового розслідування відповідачем не було вжито жодних дій із використанням спеціальних методів для встановлення дійсних обставин справи, висновки службового розслідування є лише цитуванням отриманих повідомлень щодо кримінального провадження № 42016140000000244, тобто, фактично переписано інформацію, яка формувалася не в рамках службового розслідування, а в межах кримінального провадження.
Наголошує, що на даний час вироку в рамках згаданого кримінального провадження немає, а формальне використання відповідачем обставин даного провадження є необґрунтованим.
Надаючи правову оцінку розпочатому кримінальному провадженню, наголошує на тому, що кримінальне провадження розпочинається за заявним принципом (достатньо лише заяви для початку такого, а викладені в ній обставини мають лише вірогіднісний характер і можуть бути перевірені лише за наслідками завершення кримінального провадження). Також відповідачем не надано достовірних доказів в частині підриву авторитету і формування негативної думки про поліцію як приводу для звільнення позивача.
Під час застосування дисциплінарного стягнення відповідачем не враховані попередня поведінка та робота ОСОБА_1 , його ставлення до своїх службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо, а також не висвітлено суб`єктивну сторону вчиненого дисциплінарного проступку.
Таким чином, в розглядуваному випадку позивач був притягнутий до найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності за наслідками формального та поверхневого службового розслідування, під час проведення якого не було встановлено дійсних обставин справи, не проведено їх оцінку в площині службової дисципліни, порушено порядок проведення розслідування (без дотримання строків та гарантування прав позивача).

Відповідачем ГУ НП у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.226-232).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 працював в органах внутрішніх справ з 14.08.2006р. на різних посадах; з 07.11.2015р. проходив службу в Національній поліції України (Т.1, а.с.45, Т.2, а.с.104-117).
Відповідно до наказу ГУ НП у Львівській обл. № 204о/с від 20.07.2016р. «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл., увільнивши його від посади оперуповноваженого Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській обл. з 18.07.2016р. (Т.1, а.с.202).
06.12.2016р. прокуратурою Львівської обл. розпочато кримінальне провадження № 42016140000000244 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, за фактом перевищення службових повноважень працівниками УКП ГУ НП у Львівській обл., в рамках якого перевіряються на причетність до вказаного кримінального правопорушення працівники УКП ГУ НП у Львівській обл., в тому числі ОСОБА_1 .
Оскільки отримана інформація в сукупності відносилась до події, яка сталась за участю особи рядового та начальницького складу, могла викликати суспільний резонанс, то за даним фактом відповідно до вимог п.п.2.1, 2.2.2., 2.2.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України. затв. наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р., наказом ГУ НП у Львівській обл. № 3084 від 09.12.2016р. призначено службове розслідування; проведення цього розслідування доручено старшому інспектору ВІОС УКЗ ГУ НП у Львівській обл. полковнику поліції ОСОБА_4 ; до проведення службового розслідування залучено оперуповноваженого УВБ у Львівській області ДВБ НП України капітана поліції ОСОБА_3 (Т.1, а.с.188).
Наказом ГУ НП у Львівській обл. № 3251 від 26.12.2016р. «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу працівників УКП (КР) ГУ НП у Львівській обл.; організацію проведення службового розслідування доручено начальнику УКР ГУ НП у Львівській обл. полковнику поліції ОСОБА_5 ; проведення службового розслідування доручено оперуповноваженому УКР ГУ НП у Львівській обл. майору поліції ОСОБА_6 (Т.1, а.с.203).
05.01.2017р. прокуратурою Львівської обл. винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_1 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, а саме: у перевищенні влади та службових повноважень, тобто, умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, які супроводжувалися погрозою застосування насильства та застосуванням зброї, спеціальних засобів, за відсутності ознак катування, за попередньою змовою групою осіб (Т.1, а.с.194-197).
Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської обл. від 12.01.2017р. оголошено розшук ОСОБА_1 (Т.1, а.с.198-201).
13.01.2017р. службове розслідування було завершено та складено висновок про те, що за грубі порушення службової дисципліни, вимог ст.ст.6, 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійного виконання своїх службових обов`язків, відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також поваги і не порушення прав і свобод людини, що призвело до надзвичайної події - розпочатого кримінального провадження, а також підриву авторитету і формування негативної думки про поліцію на оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл. капітана поліції ОСОБА_1 слід накласти дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції (Т.1. а.с.180-187).
Згідно з наказом ГУ НП у Львівській обл. № 110 від 13.01.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл.» за грубі порушення службової дисципліни, вимог ст.ст.6, 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійного виконання своїх службових обов`язків, відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також поваги і не порушення прав і свобод людини, що призвело до надзвичайної події - розпочатого кримінального провадження, а також підриву авторитету і формування негативної думки про поліцію, на оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл. капітана поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції (Т.1, с.с.177-179).
Відповідно до наказу ГУ НП у Львівській обл. № 97о/с від 30.01.2017р. «По особовому складу» звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл., з 30.01.2017р., підстава: наказ ГУ НП у Львівській обл. № 110 від 13.01.2017р. (Т.1, а.с.26).

Обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_1 зазначає про те, що при розгляді питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідач порушив процедурні гарантії, внаслідок чого службове розслідування проведено упереджено і неповно, а позивач був позбавлений можливості скористатися своїми правами, надати письмові пояснення щодо висновку про наявність чи відсутність у його діях дисциплінарного проступку.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ГУ НП у Львівській обл. було правомірно розпочато службове розслідування по відношенню до позивача у зв`язку із порушенням проти нього кримінального провадження № 42016140000000244. Хоча порушення позивачем службової дисципліни виявлено в ході цього кримінального провадження, однак подальше таке розслідування не має істотного значення для дисциплінарної відповідальності, яка застосовується в спеціальному порядку, через що наявність обвинувального вироку не є необхідною.
Обставини правопорушень, які є предметом кримінального провадження № 42016140000000244, оцінювалися відповідачем під кутом дисциплінарної відповідальності й службове розслідування засвідчило грубе порушення позивачем службової дисципліни. Через вказані дії позивача настали тяжкі наслідки для відповідача - розпочато кримінальне провадження № 42016140000000244 (що є надзвичайною подією), підірвано авторитет і сформовано негативну думку про поліцію.
Водночас, службове розслідування було здійснене з дотриманням нормативних строків його проведення (із врахуванням дій щодо продовження його тривалості); за розглядуваних обставин факт неможливості інформування позивача про проведення службового розслідування та відібрання від нього пояснень, хоча такі дії вчинялися відповідачем, не має істотного значення для справи та не свідчить про порушення встановленої процедури. Під час судового розгляду не здобуто доказів здійснення службового розслідування зацікавленими в його результатах особами. Також застосоване до позивача стягнення відповідає принципу пропорційності та обґрунтованості й знаходиться в межах повноважень відповідача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Спірні правовідносини регулюються приписами Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затв. Законом України № 3460-IV від 22.02.2006р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Відповідно до ст.6 цього Закону поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 1 ст.18 цього Закону встановлено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Частиною 2 ст.19 вказаного Закону передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з ст.59 наведеного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
За змістом п.9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затв. Законом України № 3460-IV від 22.02.2006р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), передбачено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.
За змістом ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Згідно з ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.
Відповідно до вимог ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.
Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.
Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.
За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р. затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яка діяла на час винесення спірних правовідносин.
Пунктом 2.1 цієї Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
Відповідно до п.8.1 вказаної Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.
В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного (п.8.3 вказаної Інструкції).

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що 06.12.2016р. прокуратурою Львівської обл. розпочато кримінальне провадження № 42016140000000244 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, за фактом перевищення службових повноважень працівниками кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл., які 28.11.2016р., перебуваючи на території АЗС «WOG», що в с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської обл., застосувавши спецзасоби «кайданки» та погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї, незаконно заволоділи майном громадянина ОСОБА_7 , а саме: грошовими коштами в сумі 4100 доларів США та 1 кг необробленого каменю «бурштину».
Згідно інформації прокуратури Львівської обл. установлено, що ОСОБА_1 , за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а також іншою невстановленою слідством особою, будучи службовими особами та працівниками правоохоронного органу, здійснюючи функції представників влади, 28.11.2016р. близько 19 год. 10 хв., маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном - необробленим камінням з бурштину, прибули на раніше обумовлене з потерпілим ОСОБА_7 місце, що знаходиться на території автозаправної станції «WOG», яка розташована на автодорозі «Київ - Чоп» на 527 км+750 м, поблизу с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської обл. У подальшому ОСОБА_10 , припаркувавши свій автомобіль марки «BMW 525 TD», д.н.з. НОМЕР_1 , на території згаданої автозаправної станції, разом із ОСОБА_9 зайшов у приміщення магазину АЗС «WOG», де перебував певний час, при цьому ОСОБА_1 залишився в автомобілі. Приблизно через 15 хв. ОСОБА_10 разом із ОСОБА_9 повернулись до свого автомобіля, та знаходячись в салоні, разом з ОСОБА_1 , очікували на прибуття ОСОБА_7 . В цей час, на територію зазначеної вище АЗС «WOG», біля 19 год. 30 хв. 28.11.2016р., прибув автомобіль марки «Volkswagen Passat» універсал світлого кольору, в якому перебував ОСОБА_11 та інші невстановлені слідством особи. Поруч з даним автомобілем припаркував свій автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , потерпілий ОСОБА_7 , прибувши на АЗС із своїм знайомим на ім`я ОСОБА_12 , який раніше обумовив зустріч з приводу купівлі-продажу необробленого каміння з бурштину вагою 774 грами, орієнтованою вартістю 3200 доларів США. На території АЗС «WOG» потерпілий ОСОБА_7 зателефонував на мобільний телефон до особи, з якою попередньо домовився про продаж необробленого каміння бурштину, та повідомив про своє прибуття на місце зустрічі, після чого разом з особою на ім`я ОСОБА_12 , вийшовши із свого автомобіля, підійшов до ОСОБА_11 та іншої невстановленої слідством особи, які представилися як покупці необробленого каміння з бурштину. На пропозицію покупців усі присутні сіли в автомобіль потерпілого. В салоні автомобіля між вказаними вище особами розпочалась розмова з приводу умов купівлі-продажу необробленого каміння з бурштину. Під час вказаної розмови до передньої частини автомобіля потерпілого марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , під`їхав автомобіль марки «BMW 525 TD», д.н.з. НОМЕР_1 , у якому знаходився ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та інші невстановлені слідством особи, які вийшовши з автомобіля марки «BMW 525 TD», д.н.з. НОМЕР_1 , підбігли до автомобіля потерпілого та намагалися проникнути всередину, однак зробити цього не змогли, оскільки ОСОБА_7 , сприймаючи вказані дії як загрозу своєму життю та здоров`ю, заблокував усі двері свого автомобіля, що неможливо відчинити їх ззовні. З метою сприяння проникненню вказаних осіб у салон автомобіля потерпілого, ОСОБА_11 , який сидів позаду потерпілого, приставив останньому з правого боку в ділянці тулуба металевий предмет, схожий на пістолет та, погрожуючи застосуванням зброї, вказав потерпілому, щоб останній розблокував двері автомобіля та не чинив опору, на що потерпілий, усвідомлюючи реальну загрозу життю та здоров`ю, погодився. У подальшому, ОСОБА_1 , в групі з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими слідством особами, знаходячись біля автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , умисно, застосовуючи фізичне насильство та болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого дії, вийшли за межі наданих їм повноважень і без наявних законних підстав застосували фізичну силу до потерпілого ОСОБА_7 , яка проявилася у витягуванні останнього, проти волі, з салону автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , заламуванні рук за спину та надяганні, без наявності на те законних підстав, на руки спеціального засобу - кайданок, примусовому поміщенні його на землю лицем до низу, примусовому, проти волі, поміщенні його до салону автомобіля марки «BMW 525 TD», д.н.з. НОМЕР_1 , та проведенні незаконного особистого обшуку. Маючи на меті заволодіти особистим майном ОСОБА_7 , а саме грошовими коштами в сумі 4100 доларів США, що становлять згідно офіційного курсу НБУ 105452 грн., які були виявлені у потерпілого під час особистого обшуку, та необробленим камінням бурштину масою 774 грами, ОСОБА_1 в групі з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими слідством особами, було повідомлено потерпілому про вчинення ним кримінального злочину та можливого відбуванням останнім покарання у вигляді позбавлення волі, а також про необхідність поїхати до відділення поліції. Водночас, під час особистого обшуку ОСОБА_7 у останнього було вилучено його особисті речі, а саме 2 мобільні телефони та документи на автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 . Зламавши таким чином волю потерпілого ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння майном, ОСОБА_1 , всупереч інтересам служби щодо запобігання, виявлення та припинення правопорушень, в групі із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими особами, посадили потерпілого до салону автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 який знаходиться в користуванні останнього, та примусили їхати його до м.Львова у найближче відділення поліції, при цьому, не повертаючи потерпілому його особисте майно, яким попередньо незаконно заволоділи, а саме готівкові кошти в сумі 4100 доларів США, що становлять згідно офіційного курсу НБУ 105452 грн., що є істотною шкодою, та необроблене каміння з бурштину масою 774 грами, документи на автомобіль та 2 мобільні телефони. На перехресті вулиць Липинського та Лінкольна у м.Львові вищевказані особи поставили вимогу зупинити автомобіль та, повернувши ОСОБА_7 його особисті речі, а саме лише два мобільні телефони та документи на автомобіль, залишили останнього та пішли в невідомому напрямку.
Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підозрюються у перевищенні влади та службових повноважень, тобто, умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, які супроводжувались погрозою застосування насильства та застосуванням зброї, спеціальних засобів, за відсутності ознак катування, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28. ч.2 ст.365 КК України.
05.01.2017р. у вищевказаному кримінальному провадженні заочно, у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України оперуповноваженому кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл. капітану поліції ОСОБА_1 та 12.01.2017р. прокуратурою Львівської обл. останній оголошений а розшук (Т.1, а.с.194-197, 198-201).
Також 14.12.2016р. прокуратурою Львівської обл. в межах розслідування кримінального провадження № 42016140000000244 розпочато кримінальне провадження № 42016140000000252 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України за фактом перевищення службових повноважень працівниками кримінальної поліції (карний розшук) ГУНП у Львівській обл., котрі 19.07.2016р. в м.Львові, по вул.Патона, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї (пістолет), вчинивши моральний тиск по відношенню до громадянина ОСОБА_13 , доставили його в приміщення кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл., де під надуманим приводом (відкриття кримінального провадження) заволоділи його грошовими коштами в сумі 10000 доларів США. Станом на 13.01.2017р. в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42016140000000252 про підозру нікому з працівників поліції не повідомлено, на причетність до вчинення кримінального правопорушення перевіряються співробітники кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл., в т.ч. капітан поліції ОСОБА_1 .

В ході проведення службового розслідування були опитані:
старший оперуповноважений кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл. старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , який повідомив, що пояснення надасть в присутності адвоката в межах кримінального провадження (Т.1, а.с.231);
старший оперуповноважений кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл. капітан поліції ОСОБА_10 , який відмовився від надання пояснень (Т.1. а.с.230).;
старший оперуповноважений кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл. капітан поліції ОСОБА_11 , який відмовився від надання пояснень (Т.1, а.с.229);
заступник начальника управління - начальник відділу боротьби з організованою злочинністю УКР ГУНП у Львівській обл. майор поліції ОСОБА_14 , який повідомив, що про дії вказаних працівників йому нічого невідомо; жодних усних та письмових вказівок з даного приводу він останнім не давав; на оперативних нарадах постійно наголошувалось на дотриманні дисципліни та законності в підрозділі та недопущенні корупційних проявів серед особового складу (Т.1, а.с.232-234).
Також під час службового розслідування установлено, що працівники кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл., які перевіряються на причетність до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, зокрема й ОСОБА_1 , протягом тривалого часу не виходять на роботу, тому 26.12.2016р. останнім рекомендованими листами були надіслані запрошення щодо прибуття 03.01.2017р. до відділу ІОС УКЗ для надання пояснень, однак у визначений день вказані працівники до ГУ НП у Львівській обл. не з`явились; про причину неявки не повідомили (Т.1, а.с.102-103).
Крім того, у висновку вказано, що місцезнаходження ОСОБА_1 станом на 13.01.2017р. не установлено, у зв`язку з чим відібрати письмове пояснення не видається за можливе.

Таким чином, за результатами проведеного службового розслідування факт грубого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 повністю доведений і документально зафіксований, при цьому останнім вчинені дії, які є несумісними з вимогами, які пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського.
Зокрема, службовим розслідуванням встановлено, що оперуповноважений кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл. капітан поліції ОСОБА_1 , будучи працівником поліції, обов`язком якого є неухильне дотримання Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійне виконання своїх службових обов`язків, відповідно до вимог нормативно - правових актів, а також поважати і не порушувати права і свободи людини, 28.11.2016р. вчинив дії по відношенню до громадянина ОСОБА_7 , які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, які супроводжувались погрозою застосування насильства та застосуванням зброї, спеціальних засобів, що призвело до надзвичайної події - розпочатого кримінального провадження і повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також підриву авторитету і формування негативної думки про поліцію. 
За грубі порушення службової дисципліни, вимог ст.ст.6, 18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійного виконання своїх службових обов`язків, відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також поваги і не порушення прав і свобод людини, що призвело до надзвичайної події - розпочатого кримінального провадження, а також підриву авторитету і формування негативної думки про поліцію на оперуповноваженого кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл. на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Положення ст.ст.6, 18 Закону України «Про Національну поліцію покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.
Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Із змісту Присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, слідує, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.
Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції та їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати вчинків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції.
Провина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку в розглядуваному випадку проявляється у прямому умислі, тобто, останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним своїх дій; таке порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.
З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

На підтвердження факту підриву авторитету і формування негативної думки про поліцію внаслідок таких дій позивача, відповідачем долучено до матеріалів справи роздруковану інформацію з інтернет ресурсів та лист Відділу комунікації ГУ НП у Львівській обл. № 29/109 від 08.12.2016р. (Т.1, а.с.169-176, 228).

Встановлені службовим розслідуванням обставини позивачем не спростовано, при цьому під час судового розгляду будь-яких пояснень по суті вищеописаних подій ним не наведено.
Подальша поведінка позивача також свідчить про ставлення позивача до виконання своїх професійних обов`язків, уникнення від явки до відповідача та органів прокуратури, що додатково підтверджує висновки проведеного службового розслідування.

Отже, дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування у межах кримінального провадження № 42016140000000244.
За таких обставин застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним.

Позивач помилково вважає, що саме порушення проти нього кримінального провадження було підставою для дисциплінарної відповідальності. 
Так, спірні накази відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності обґрунтовані наявністю у його діях ознак дисциплінарного проступку. Рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі КК України. Натомість, предметом цього спору є порушення позивачем службової дисципліни.
За фактом одного і того самого діяння працівника поліції може бути притягнуто як до кримінальної, так і до дисциплінарної відповідальності, що є різними/самостійними видами юридичної відповідальності. У першому випадку визнати особу винною може тільки суд. 
Водночас, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , хоч і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно нього за ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.
В контексті обставин цієї справи вирішення питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є компетенцією відповідача і кваліфікація скоєного як дисциплінарного проступку не може вважатися доведенням вини особи (визнання винним) у вчиненні кримінального правопорушення, підозру у вчиненні якого (яких) йому вручили.
Звільнення позивача зі служби в поліції відбулось саме у зв`язку з порушенням позивачем службової дисципліни, що підтверджено результатами службового розслідування. При цьому, проведення такого розслідування та встановлення обставин законодавцем віднесено до компетенції відповідача.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982р. у справі «X.v.Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987р. у справі «C.v.the» про неприйнятність заяви № 11882/85).
Більше того, гарантована п.2 ст.6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003р. у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п.1 ст.6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Відтак, доводи позивача на відсутність обвинувального вироку в кримінальній справі вірно відхилені судом першої інстанції.
Таким чином, підставою для звільнення позивача стала реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»).

          При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постановах Касаційного адміністративного суду від 06.02.2020р. у справі № 300/1406/19, від 24.03.2020р. у справі № 804/177/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

В частині тривалості проведеного службового розслідування слід врахувати, що згідно ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Згідно матеріалів справи службове розслідування стосовно позивача призначено 09.12.2016р. та було завершено 13.01.2017р.
В матеріалах справи наявна копія рапорту старшого інспектора ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській обл. підполковника поліції ОСОБА_15 про продовження терміну проведення службового розслідування (Т.1, а.с.189-190).
Чинний на час виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України не вимагав прийняття наказу про продовження строку службового розслідування.
Відповідно до резолюції на рапорті строк проведення службового розслідування продовжено до 16.01.2017р.
Крім того, як вказано у рапорті, термін закінчення службового розслідування спливає 09.01.2017р., однак місце перебування окремих працівників поліції, стосовно яких проводиться службове розслідування, не установлено.
Враховуючи вищенаведене, вказані доводи не можуть слугувати самостійною та достатньою підставою для скасування спірних наказів за відсутності спростувань з боку позивача самих порушень, встановлених висновком службового розслідування.

Необґрунтованими є доводи позивача про те, що відповідачем порушено строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.
Згідно ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової працездатності. 
Висновок службового розслідування щодо позивача був затверджений 13.01.2017р. і з моменту його затвердження до видачі оскаржуваного наказу минуло менше одного місяця.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем порушено вимоги п.п.6.2.1, 6.2.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затв. наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р., оскільки він не отримував повідомлень, повісток для дачі пояснень, такі пояснення в матеріалах службового розслідування відсутні, колегія суддів враховує наступне.
Відповідачем вживалися заходи щодо отримання від позивача пояснень. 
Зокрема, як вказано у висновку службового розслідування, встановлено, що ОСОБА_1 (як і інші працівники кримінальної поліції (карний розшук) ГУНП у Львівській обл.) протягом тривалого часу не виходять на роботу, тому позивачу 26.12.2016р. рекомендованими листами були надіслані запрошення про прибуття 03.01.2017р. до відділу ІОС УКЗ для надання пояснень, однак у визначений день він до ГУ НП у Львівській обл. не з`явився та причини неявки не повідомив.
Вказані запрошення були скеровані на адресу: АДРЕСА_1 , що є місцем реєстрації позивача згідно виданого йому паспорта громадянина України (а.с.15 і на звороті).
Надані акти щодо фактичного проживання позивача за іншою адресою не спростовують факту скерування відповідачем виклику за адресою реєстрації позивача (Т.1, а.с.153-154) і не свідчать про неналежний виклик позивача.
Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу реєстрації є достатнім для того, щоб вважати повідомлення позивача «належним». При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відповідача, а тому не може свідчити про неправомірність його дій.
Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.04.2007р. у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).
Крім того, згідно висновку службового розслідування та наказу № 3251 від 26.12.2016р. в Управлінні карного розшуку ГУ НП у Львівській обл. проводяться службові розслідування за фактом невиходу на роботу протягом тривалого часу працівників кримінальної поліції (карний розшук) ГУ НП у Львівській обл., в тому числі капітана поліції ОСОБА_1 . 
Згідно рапорта старшого інспектора ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській обл. ОСОБА_4 від 06.01.2017р., позивачу 26.12.2016р. було надіслано запрошення прибути до ГУ НП у Львівській обл. для надання пояснення, однак станом на 06.01.2017р. останній не прибув, про причини неявки не повідомив, його місцезнаходження не встановлено.
Починаючи з 12.01.2017р., позивач перебував у розшуку, що підтверджується копією постанови про оголошення розшуку підозрюваного від 12.01.2017р.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04.10.2018р. за результатом розгляду справи № 806/2272/16, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим саме по собі, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Отже, при доведеності порушення працівником трудової дисципліни, не відібрання у нього письмових пояснень з цього приводу, не може бути підставою для визнання наказу про звільнення позивача незаконним.
Крім того, за умови, що позивач не надав особистих пояснень під час службового розслідування та уникнув від дачі таких пояснень під час дисциплінарного провадження, наведені висновки розслідування залишилися не спростованими і були кваліфіковані відповідачем як порушення службової дисципліни.

Щодо доводів позивача про те, що наказом до проведення службового розслідування було залучено особу, яка була зацікавлена в наслідках проведення службового розслідування - оперуповноваженого УВБ у Львівській обл. ДВБ НП України капітана поліції ОСОБА_3 , чим грубо порушено норми п.п.1.1, 3.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затв. наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р., та ст.14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення під час проведення службового розслідування, зокрема складення висновку, який призвів до винесення спірних наказів, колегія суддів наголошує на такому.
Відповідно до наказу ГУ НП у Львівській обл. № 3084 від 09.12.2016р. до проведення службового розслідування залучено оперуповноваженого УВБ у Львівській обл. ДВБ НП України капітана поліції ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що капітан поліції ОСОБА_3 брав активну участь у проведенні досудового розслідування шляхом виконання доручень слідчого в порядку ст.40 КПК України, зокрема, до матеріалів кримінального провадження долучено рапорти ОСОБА_3 від 06.12.2016р., 07.12.2016р., 16.12.2016р., 25.01.2017р., 17.12.2016р. Крім того, такий був залучений до проведення обшуку по місцю його проживання (Т.1, 40-42).
Однак, позивачем не вказано, яким чином така особа була зацікавлена в наслідках проведення службового розслідування.
Відповідно до п.4.2 розділу ІV Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затв. наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р., до проведення службових розслідувань за всіма підставами, визначеними цією Інструкцією, за рішенням уповноважених службових осіб можуть залучатися працівники підрозділів внутрішньої безпеки.
Таким чином, доводи позивача про порушення п.3.4. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затв. наказом МВС України № 230 від 12.03.2013р., та ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з підстав залучення до проведення службової особи, зацікавленої в наслідках проведення службового розслідування, є необґрунтованими та безпідставними.

В частині тверджень позивача врахування позиції судів стосовно порушення процедури проведення службового розслідування від 13.01.2017р. та винесення спірних наказів, які викладені в постановах Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2017р. у справі № 813/1045/17, від 11.08.2017р. у справі № 813/887/17, від 11.09.2017р. у справі № 813/929/17, слід заначити наступне.
З огляду на положення ст.78 КАС України, є відсутніми правові підстави для врахування судом таких рішень з підстав звільнення від доказування обставин.
Також правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч.7 ст.78 КАС України).

Таким чином, за вчинення дисциплінарного проступку позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом, та на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено з органів поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Застосоване дисциплінарне стягнення відповідає тяжкості проступку та обставинам, за яких його скоєно. При цьому керівником при обранні виду дисциплінарного стягнення було враховано всі критерії передбачені Дисциплінарним статутом, зокрема, попередня поведінка особи, ухилення від участі в розслідуванні, через що відповідачем було обрано крайній захід дисциплінарного впливу.

Стосовно решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що підставами заявленого позивачем позову були: залучення до проведення службового розслідування зацікавленої особи - оперуповноваженого УВБ у Львівській обл. ДВБ НП України капітана поліції ОСОБА_3 ; порушення строків проведення службового розслідування; непроведення належного службового розслідування через покликання лише на матеріали кримінального провадження, неодержання письмових пояснень від особи, стосовно якої проводиться таке розслідування, відсутність скерування запрошень на адресу позивача для участі в розслідуванні.
Водночас, такі доводи як відсутність підстав для призначення службового розслідування щодо ОСОБА_1 , вихід за межі призначеного розслідування; відсутність інформування позивача про проведення службового розслідування; неправильність визначеного відповідачем виду дисциплінарного стягнення через неврахування попередньої поведінки та роботи ОСОБА_1 , його ставлення до своїх службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо, не висвітлення суб`єктивної сторони вчиненого дисциплінарного проступку, не покладалися в основу заявленого позову.
Оскільки такі доводи не вказувалися позивачем в адміністративному позові, тому суд першої інстанції не міг надати їм правову оцінку. При цьому, колегія суддів підкреслює, що позивачем під час апеляційного розгляду фактично змінено підстави позову шляхом визначення нових, що є недопустимим в силу приписів ч.1 ст.47 КАС України, відповідно до якої зміна підстав можлива шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання.
Також відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції, проігнорував вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Закону України «Про Національну поліцію», а отже, своїми діями вчинив дисциплінарний проступок, за що передбачена дисциплінарна відповідальність.
Оцінюючи покликання позивача на протиправність звільнення як найсуворішого заходу впливу, слід врахувати, що у висновку службового розслідування та в інших матеріалах справи не зазначено обставин, які б пом`якшували відповідальність поліцейського за вчинене порушення службової дисципліни.
Дисциплінарний статут не визначає чіткої послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості, що наділяє уповноважену особу правом самостійно визначити вид стягнення в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.
Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, колегія суддів вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов послідового та обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані накази прийняті відповідачем з дотримання вимог чинного законодавства.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків Європейського Суду з прав людини, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

          Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування останнього колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2020р. в адміністративній справі № 1.380.2019.002256 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 16.09.2020р.