Справа № 161/5111/20 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/844/20  Категорія: 844 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 серпня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача – Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на  рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2020 року,   

                                         В С Т А Н О В И В :
28 березня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 03.09.2010 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, які викладені на сайті банку. За умовами вищевказаного договору позичальник отримала на платіжну картку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн..
Відповідач погодилася на встановлення і зміну банком кредитного ліміту, на зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору. 
Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 11.03.2020 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 14404,34 грн.. з яких: 7773,67 грн. – заборгованість за тілом кредитом, 2995,65 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 2472,91 грн. – нарахована пеня, а також 500 грн. – штраф (фіксована частина), 662,11 грн. – штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 7773 грн. 67 коп. заборгованості за кредитним договором та 1134 грн. 39 коп. судового збору.
У решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у позові та ухвалити у цій частині нове судове рішення – про задоволення позову.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавала.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду в частині відмови у стягненні штрафів скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Із матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2010 року банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву, у якій зазначено про ознайомлення та погодження відповідача із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів банку та виявлено бажання відповідача оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» з кредитним лімітом 300 грн.. Також відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено процентну ставку, види пені, комісій та штрафи (а.с.24, 25).
З урахуванням наведеного, суд дійшов помилкового висновку про відсутність обумовлених сторонами істотних умов при укладенні кредитного договору.
Разом із тим, суд першої інстанції правильно виходив із того, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. 
Оскільки умови договору, зазначені у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» щодо базової процентної ставки та умов нарахування пені не відповідають розміру процентної ставки, зазначеному позивачем у розрахунку заборгованості, а також у зв`язку із відсутністю взагалі даних щодо нарахування пені (відповідні формули розрахунку) та встановлення її розміру саме як заявлено у позові – зазначені вимоги щодо стягнення пені не підлягають до задоволення.
Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Належних і допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача по пені в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач, при наявності процесуальної можливості, до місцевого суду не надав. 
У наданій позивачем виписці по рахунку пеня розрахована не на тих умовах, які підписані відповідачем.
Із позовної заяви вбачається, що банк просив стягнути із відповідача 2995,65 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Із наданої позивачем довідки вбачається, що за кредитним договором відповідачу надано останню кредитну картку, термін дії якої – 05/21, тобто до травня 2021 року (а.с.23). 
Будь-яких доказів про закриття карткового рахунку у зв`язку із достроковою вимогою про стягнення тіла кредиту – банком не надано.
З урахуванням наведеного, відсутні підстави для стягнення 2995,65 грн. – заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.
Крім того, банк, зазначивши розмір такої заборгованості, не надав її розрахунку.
Разом із тим, суд першої інстанції, стягнувши заборгованість за тілом кредиту, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення штрафів.
Як зазначено вище, відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено штрафи (а.с.25).
З урахуванням наведеного, а також розміру стягнутої судом заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню штрафи: 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 388,68 грн. – штраф (процентна складова – 5% від стягнутої суми 7773,67 грн.).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення штрафів зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення у цій частині з ухваленням нового судового рішення.
У зв`язку із частковим задоволенням як позову, так і апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог, а саме – 60,1% за подання позовної заяви та 13,4% за подання апеляційної скарги.
Рішення суду в частині задоволення позову сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.
Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, а саме, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд         
                                          П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу позивача – Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2020 року в частині відмови у позові про стягнення штрафів скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 500 (п`ятсот) грн. – штраф (фіксована частина) та 388 (триста вісімдесят вісім) грн. 68 коп. – штраф (процентна складова).
У решті рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1263 (одну тисячу двісті шістдесят три) грн. 30 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 422 (чотириста двадцять дві) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий – суддя

Судді