УХВАЛА

13 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 824/1195/19-а
адміністративне провадження № К/9901/15547/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі №824/1195/19-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив: 
визнати протиправною відмову у зарахуванні років навчання, років служби в податковій міліції, пільгової вислуги років, в тому числі, за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО майору поліції оперуповноваженому відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НП до календарної вислуги років та зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років  для виходу на пенсію роки навчання, роки служби в податковій міліції, пільгову вислугу років, в тому числі за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО вислугу;
зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавок за стаж служби в поліції.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звертався до відповідача з заявами, у яких просив повідомити яку вислугу років в календарному обчисленні йому зараховано при прийнятті на службу до Національної поліції України, вказати розмір надбавки за вислугу років, що нараховується станом на 01.07.2019р., повідомити вислугу років в податковій міліції та УБОЗ, яка була зарахована йому в складі МВС України. Крім того, просив повідомити яка вислуга років для встановлення стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки нарахована йому в період з 15.05.2017 по 23.08.2019. та роз`яснити причини здійснення йому перерахунку вислуги років у бік зменшення. 
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року, залишено без змін рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року, яким позовні вимоги задоволено частково:
визнано протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо виключення з розрахунку стажу служби в поліції майора поліції оперуповноваженого відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НП до календарної вислуги років ОСОБА_1 - стажу служби в податковій міліції;
визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не зарахування до календарної вислуги років майору поліції оперуповноваженому відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НП ОСОБА_1 - пільгової вислуги років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО;
зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років для виходу на пенсію майору поліції оперуповноваженому відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НП ОСОБА_1 - роки служби в податковій міліції, пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО;
зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в частині надбавок за стаж служби в поліції;
відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо зарахування ОСОБА_1 до календарної вислуги років - років навчання у вищому навчальному закладі.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про недоведеність відповідачем правомірності визначення календарної вислуги років позивача при виході на пенсію у відповідності до чинного законодавства. При цьому, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача щодо правомірності дій в частині не зарахування до вислуги років позивача його навчання у вищому навчальному закладі.
У поданій касаційній скарзі відповідач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
8 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної  скарги позивач працював на посаді оперуповноваженого відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НПУ.
Отже, він не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону № 1700-VII.
Як вбачається з рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року зазначену справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі рішення касаційному оскарженню не підлягають.
Крім того, викладена у оскаржуваних судових рішеннях правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 27.06.2018 у справі №750/9775/16-а та від 16.08.2019 року у справі №802/1877/17-а..
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах "а"-"в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі №824/1195/19-а.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  О.В. Калашнікова