Ухвала
Іменем України 
 
23 липня 2020 року
м. Київ
Справа № 324/1983/18
Провадження № 51-3452 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2020 року,
встановив:
Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року приведено вирок Совєтського районного суду м. Орла Російської Федерації від 28 березня 2017 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 9 років 6 місяців позбавлення волі, у відповідність із законодавством України. Визначено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з 28 березня 2017 року. В строк відбування покарання зараховано час тримання його під вартою з 20 жовтня 2015 року по 27 березня 2017 року включно.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, за результатом розгляду якої Запорізький апеляційний суд ухвалою від 23 квітня 2020 року апеляційну скаргу засудженого задовольнив частково. Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року змінив. Постановив вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72  КК України зарахував у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2015 року по 07 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині ухвалу місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ставить питання про зміну ухвали апеляційного суду і зарахування йому час перебування в СІЗО з 11 січня по 23 квітня 2020 року з розрахунку один день перебування в СІЗО за два дні позбавлення волі. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Статтею 424 КПК України визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. У касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в  апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, вона стосується питання, пов`язаного з виконанням вироку, і постановлена відповідно до Глави 46 «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб» КПКУкраїни.
З огляду на положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції Україниосновними засадами судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 7 ст. 610 КПКвстановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави  у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.
Отже, системний аналіз зазначених норм КПКУкраїни вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів, постановлені відповідно до Глави 46 цьогоКодексу, касаційному оскарженню не підлягають. Це відповідає позиції Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 653/148/18, провадження № 51- 4556 ск 19.
Враховуючи викладене, а також те, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2020 року розглянуто по суті апеляційну скаргу на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                        ОСОБА_3