ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 524/9076/17
адміністративне провадження № К/9901/53505/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О. Р.,
суддів - Кашпур О. В., Смоковича М. І.
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №524/9076/17 
за позовом Громадської організації «Кременчуцький антикорупційний центр» до Комунального підприємства «Теплоенерго» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Комунального підприємства «Теплоенерго» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 лютого 2018 року, прийняте у складі: головуючого судді Андрієць Д.Д., і постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року, ухвалену у складі: головуючого судді Бершова Г.Є., суддів Катунова В.В., Ральченка І.М.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. Громадська організація «Кременчуцький антикорупційний центр» (далі - позивач, ГО «Кременчуцький антикорупційний центр») звернулася до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Теплоенерго» (далі - відповідач, КП «Теплоенерго») із вимогами: 
1.1.  визнати протиправними дії КП «Теплоенерго» щодо ненадання публічної інформації на запит ГО «Кременчуцький антикорупційний центр» від 31 липня 2017  року №40-2017;
1.2.  зобов`язати посадових осіб КП «Теплоенерго» надати протягом п`яти робочих днів із дня набрання законної сили рішенням суду відповідь на запит ГО «Кременчуцький антикорупційний центр» від 31 липня 2017 року №40-2017, а саме: копії цивільно-правових та/або трудових угод, які укладались посадовими особами КП  «Теплоенерго», предметом яких було надання підприємству юридичних послуг, послуг із представництва в судах у період з 2015-2017 року, а також копій актів виконаних робіт і платіжних доручень за вказаними договорами.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмова відповідача надати інформацію про угоди, предметом яких було надання підприємству юридичних послуг і послуг з представництва в судах, є незаконною, адже відповідно до гарантій, встановлених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування, розпорядження комунальним майном не може бути обмеженою.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
2. Як установили суди попередніх інстанцій, 01 серпня 2017 року КП «Теплоенерго» отримало інформаційний запит ГО «Кременчуцький антикорупційний центр» про надання інформації (документів), а саме: копій цивільно-правових та/або трудових угод, які укладалися посадовими особами КП «Теплоенерго», предметом яких було надання підприємству юридичних послуг, послуг із представництва в судах у період з 2015 по 2017 рік, а також копій актів виконаних робіт і платіжних доручень за вказаними договорами.
3. Листом від 03 серпня 2017 року №05-1378 КП «Теплоенерго» повідомило позивача про те, що предмет запиту стосується персональних даних, доступ до яких здійснюється за умови дотримання вимог, передбачених статтями 2, 6 Закону України «Про захист персональних даних» (надання згоди суб`єкта персональних даних) та статтею 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
4. Уважаючи, що відповідач протиправно ухилився від обов`язку надання повної та достовірної відповіді на запит, позивач звернувся до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
5. Рішенням Автозаводського районного суду м.  Кременчука від 26 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року, адміністративний позов задоволено:
6.1.  визнано протиправними дії посадових осіб КП «Теплоенерго» щодо ненадання публічної інформації на запит ГО «Кременчуцький антикорупційний центр» від 31 липня 2017 року №40-2017;
6.2.  зобов`язано КП «Теплоенерго» протягом п`яти робочих днів із дня набрання рішенням законної сили надати відповідь на запит ГО «Кременчуцький антикорупційний центр» від 31 липня 2017 року №40-2017.
6. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, виходив із того, що комунальні підприємства створюються органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності, є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном), інформація про розпорядження якими не може бути обмежено (віднесено до конфіденційної).
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
7. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
8. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що предмет запиту стосувався доступу до публічної інформації.
9. Відповідач доводить, що КП «Теплоенерго» хоча і засноване Кременчуцькою міською радою Полтавської області, має відокремлене від власника майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків і не отримує будь-яких бюджетних коштів.
10. З урахуванням викладеного відповідач уважає, що на спосіб і напрямок використання коштів КП «Теплоенерго», одержаних від господарської діяльності останнього, не поширюються особливості та обмеження, передбачені Бюджетним кодексом України, у зв`язку з чим до спірних правовідносин не може бути застосоване встановлене у частині п`ятій статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» застереження про неможливість обмеження доступу до інформації про розпорядження бюджетними коштами.
11. Позивач правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався.
12. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Бевзенка В.М., суддів Шарапи  В.М, Данилевич  Н.А.
13. Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
14. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 30 квітня 2020 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
15. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2020 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Смоковичу  М.І.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
16. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.
17. Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
18. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року №  460-IX.
19. Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
20. Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
21. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначено у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI ).
22. Відповідно до статей 1 і 5 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію.
23. Згідно зі статтею 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1)  обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2)  визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3)  максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4)  доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6)  юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
24. Відповідно до частини другої статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
25. Такі випадки встановлені частиною першою статті 6 Закону №2939-VI, згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1)  конфіденційна інформація; 2)  таємна інформація; 3)  службова інформація.
26. Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.
27. Статтею 12 Закону №2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1)  запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2)  розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3)  структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
28. Пунктом 2 частини першої статті 13 №2939-VI передбачено, що до розпорядників інформації належать, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.
29. За правилами статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
30. Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
31. Згідно з частиною третьою статті 8 Господарського кодексу України ((у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ГК України) господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.
32. Частиною сьомою статті 78 ГК України визначено, що органами управління комунального унітарного підприємства є, зокрема, керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).
33. Відповідно до частини першої статті 140 ГК України джерелами формування майна суб`єктів господарювання є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи від цінних паперів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів та інше.
VI. Позиція Верховного Суду
34. Аналізуючи викладені положення чинного законодавства у контексті обставин, установлених судами попередніх інстанцій, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що доступ до інформації, якої стосувався запит позивача, не міг бути обмежений відповідачем.
35. Як установили суди попередніх інстанцій, засновником і власником КП «Теплоенерго» є територіальна громада м.  Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області. Підприємство є юридичною особою, статутний капітал якого утворюється власником за рахунок грошових і майнових внесків.
36. Правовий статус комунального підприємства, особливості його створення і джерел формування його майна дають підстави для висновку, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності, є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).
37. Отже, у розумінні викладених положень Закону №2939-VI, запитувана позивачем інформація є публічною, тобто такою, що створена під час діяльності органу місцевого самоврядування та стосується розпорядження державним чи комунальним майном, доступ до якої не може бути обмеженим. 
38. Аналогічна правова позиція у тотожних за змістом правовідносинах була неодноразово викладена Верховним Судом у постановах від 14 березня 2018 року у справі №815/1216/16, від 19 вересня 2019 року у справі №804/4781/17, від 27 травня 2020 року у справі №813/2793/18.
39. З урахуванням викладеного Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову.
40. Положеннями частини першої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08  лютого 2020 року) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
41. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08  лютого 2020 року) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
42. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
43. Переглянувши оскаржувані судове рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанції в цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни відсутні.
VII. Судові витрати
44. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
45. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
46. Касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» залишити без задоволення.
47. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 лютого 2018  року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018  року у справі №524/9076/17 залишити без змін.
48. Судові витрати не розподіляються. 
49. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    М.І. Смокович