ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 240/11137/19
адміністративне провадження № К/9901/11157/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., 
суддів Берназюк Я.О., Кравчука В.М.,

розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою  Міністерства оборони України 
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Сторчка В.Ю., Іваненко Т.В., Граб Л.С.)
у справі № 240/11137/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України, 
третя особа – Бердичівський об`єднаний міський військовий комісаріат,
про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1.  ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - Бердичівський об`єднаний міський військовий комісаріат, в якому просив:
визнати протиправними та скасувати дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому встановлено другу групу інвалідності (10.05.2019), внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум одноразової грошової допомоги;
визнати протиправним та скасувати п. 50 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 09.08.2019 №105,  про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, з 10.05.2019, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, з 10.05.2019, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому встановлено другу групу інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум одноразової грошової допомоги, що складає 338400,00 гривень.
2. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 в задоволенні позову відмовлено.
3. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено у повному обсязі.
4. У поданій касаційній скарзі Міністерство оборони України із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до 07.04.2016 позивач проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді старшого механіка майстерні технічного обслуговування ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти.
6. Згідно довідки від 21.07.2015 №200, виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 , вказана військова частина входить до складу сил, що в  період  з 30.04.2015 по 11.06.2015 залучались та брали участь в АТО на території Донецької та Луганської областей.
7. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04.04.2016 № 13-РС позивача було звільнено з військової служби у запас як такого, що вислужив строки військової служби, встановлені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
8. На підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2016 №82, позивача з 07 квітня 2016 року було виключено  зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
9. З протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 18.11.2016 №4764 вбачається, що комісією був проведено огляд позивача за наслідками якого встановлено, що наявні у нього захворювання пов`язані із захистом Батьківщини.
10. 07 листопада 2016 року Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений первинний огляд позивача, за наслідками якого позивачу, починаючи з 19.10.06.2016 встановлено ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА №901131.
11. У зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 217500,00 гривень.
12. В подальшому, 20 травня 2019 року Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений повторний огляд позивача, за наслідками якого позивачу, починаючи з 10.05.2019 встановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини. Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №527247.
13. У зв`язку із встановленням з 10.05.2019 ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач звернувся через Бердичівський об`єднаний міський військовий комісаріат до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
14. Розглянувши подані позивачем заяву та документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене протоколом від 09.08.2019 №105 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги. Підставою для прийняття такого рішення стало те, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
15. Не погодившись з цим рішенням позивач звернувся до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності, а тому відсутні підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, що вказує на правомірність оскаржуваного рішення відповідача.
17. Задовольняючи позов суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18. У касаційній скарзі відповідач зазначає про помилковість висновків суду апеляційної інстанції. На думку скаржника чинне законодавство дійсно допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, але при цьому право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Позивачу змінено причину встановлення інвалідності понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності, а тому він не має права на доплату грошової допомоги.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
19. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
20. В цій справі ключовим правовим питання є те, чи розповсюджується на спірні правовідносини дія абзацу 2 пункту 4 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII).
21. У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 (справа №240/10153/19), прийнятої у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, суд дійшов таких правових висновків.
Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України “Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців” від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: “У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється”.
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. 
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
З огляду на вищевикладене, судова палата вважає за необхідне відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII: 
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).»
22. Застосовуючи цей висновок до обставин цієї справи, Суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся в травні 2019 року, а первинно інвалідність позивачу встановлено в жовтні 2016 року. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
23. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає закону і скасовано судом апеляційної інстанції помилково.
24. Відповідно до статті 352 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
25. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції. 
26. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 352, 354, 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
2. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 у справі №240/11137/19 – скасувати.
3. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі №240/11137/19 – залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    Я.О. Берназюк
Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук