ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6228/20 Справа № 175/4291/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2020 року у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном – відмовлено (а.с. 90-92).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків викладених у рішенні суду 1 інстанції, неповне з`ясування обставин, що мають значення, а тому просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про відшкодування судових витрат задовольнити в повному обсязі (а.с. 95-101).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд 1 інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_2 є необґрунтованою.

       Такий висновок суду 1-ї інстанції ґрунтується на Законі.

       Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 3 даної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       
       Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

       Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
       
       Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, йому, згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

       З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, в якому просила суд постановити рішення яким зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном: 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , яка належить їй, ОСОБА_1 на праві власності згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2012 року, а саме: надати можливість працівникам «Бюро технічної інвентаризації» провести технічну інвентаризацію 1/6 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 . Надати їй вільно користуватись своєю часткою у вказаному домоволодінні та розпоряджатися ним на власний розсуд.» (а.с.17-19).
       Ухвалою судді від 16 грудня 2019 року було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи був призначений у порядку загального позовного провадження (а.с.25).
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном – закрито в порядку п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с.56-57).

       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та не свідчать про необґрунтованість дій позивача ОСОБА_1 .

       Доводи апеляційної скарги з приводу того, що сам по собі факт закриття провадження по цивільній справі є беззаперечним доводом необґрунтованості дій позивача — є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

       Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали, тому, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  – залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2020 року – залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: