ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5476/20 Справа № 204/7293/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.
при секретарі — Мамедової О.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товаритсва комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року АТ КБ “ПриватБанк”звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31 серпня 2019 року склав 244 999 гривень 29 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 231 гривні 96 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 237 667 гривень 33 коп., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4100 гривень 00 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 127 812 гривень 84 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3231 гривні 96 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 15 жовтня 2007 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 124580 гривень 88 коп., а також судовий збір у розмірі 1921 гривні.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк”задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту за договором № б/н від 15 жовтня 2007 року у розмірі 3 231 гривні 96 коп., а також судовий збір у розмірі 48 гривень 58 коп., а всього 3280 гривень 54 коп. У задоволені інших позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
З таким рішенням суду в частині відмови у стягненні відсотків позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині.
В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк”, не скористалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить її особистий підпис. Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 5 000 гривень 00 коп.
Встановлено, що відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 31 серпня 2019 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 244 999 гривень 29 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 231 гривні 96 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 237 667 гривень 33 коп., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4100 гривень 00 коп. 
Суд встановив, що в заяві ОСОБА_1 від 15 жовтня 2007 року процентна ставка не зазначена.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог  АТ КБ “ПриватБанк” в частині стягнення відсотків по кредиту та неустойки,суд першої інстанції виходив із недоведеності та необгрунтованості позовних вимог в цій частині, зокрема з того, що наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку не містить підпису відповідача, а тому не визнається судом належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст.207,1055 ЦК України.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд дійшов висновку, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3231гривні 96 копійок.
Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні відсотків, оскільки в іншій частині рішення суду апелянтом не оскаржується.
Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в оскаржуваній частині у повному обсязі, виходячи з наступного.
У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони погодили розмір базової відсоткової ставки як 3 % на місяць (36% річних) на залишок заборгованості.
В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12).
Кредитна картка діяла до 15.10.2008 року, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення підлягають проценти у розмірі 08 грн. 71 коп.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” – задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом – скасувати. 
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом — задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” заборгованість по процентам за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 15 жовтня 2007 року в розмірі 8 грн. 71 коп.
В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом — відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича 
       Судді:                                                                         О.П. Варенко 
                                                                        О.В. Лаченкова