Номер провадження: 22-ц/813/1956/20 
Номер справи місцевого суду: 497/965/19
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 497/956/19

Номер провадження: 22-ц/813/1956/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Бикової К.А.,

учасники справи: 
- позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
- відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданніцивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», поданою представником – ОСОБА_2 , на рішення Болградського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кодінцевої С.В. 02 серпня 2019 року, 

встановив:

У червні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАБАНК (далі – Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2008 року станом на 14.06.2016 року в загальному розмірі – 15 175,09 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту – 11 629,68 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками – 3 045,41 грн..
Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_3 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 04.06.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі – 7 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Банк свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.
14.06.2016 року позичальник - ОСОБА_3 помер. Відповідачка прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника – ОСОБА_3 за кредитним договором з Банком, оскільки від спадщини вона не відмовилася.
02.03.2017 року ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, але ніяких дій з погашення боргу виконано не було. Станом на дату смерті позичальника – ОСОБА_3 (14.06.2016 року) заборгованість за кредитним договором становить загальну суму – 15 175,09 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту – 11 629,68 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками – 3 045,41 грн. (а. с. 2 - 5).
У судове засідання суду першої інстанції учасники справи не з`явились (а. с. 78). 
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 02 серпня 2019 року в задоволенні вищезазначеного позову Банку відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час відкриття спадщини виникла заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором у розмірі – 15 175,09 грн.. Відповідачка зареєстрована за адресою спадкодавця, але проживає в іншому місці. 08.12.2016 року нотаріальною конторою заведено спадкову справу за претензією Банку. Спадкоємці несуть відповідальність в межах вартості спадкового майна. Разом з тим, Банк не надав відомостей про те, що відповідачка є спадкоємцем за заповітом чи за законом (а. с. 79 – 80 зворотна сторона).
Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Банку в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує, зокрема на те що відповідачка фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд не встановив яке рухоме, нерухоме майно залишилося після смерті спадкодавця, його вартість, оскільки Банк самостійно цього зробити не може.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв, клопотань не надали.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи по суті. 
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, відсутність обґрунтованих посилань учасниками справи на об`єктивну неможливість здійснення процесуальних прав у зв`язку з обмеженнями, запровадженими у зв`язку з карантином, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні позову Банку. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1048, 1054, 1216, 1220, 1268, 1269, 1270, 1281, 1282 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до умов кредитного договору від 04.06.2008 року Банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі - 7 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Кредитний договір, укладений між Банком та ОСОБА_3 , складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг.
14.06.2016 року позичальник - ОСОБА_3 помер. Відповідачка прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника – ОСОБА_3 за кредитним договором з Банком, оскільки від спадщини вона не відмовилася.
02.03.2017 року ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, але ніяких дій з погашення боргу виконано не було. Станом на дату смерті позичальника – ОСОБА_3 (14.06.2016 року) заборгованість за кредитним договором становить загальну суму – 15 175,09 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту – 11 629,68 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками – 3 045,41 грн.
Між учасниками справи виникли правовідносини з кредитного договору та спадкові правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Позичальник ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 45).
На час відкриття спадщини зобов`язання померлого ОСОБА_3 за кредитним договором від 04.06.2008 року з повернення кредиту залишились невиконаними в сумі – 15 175,09 грн. (а. с. 7 - 10).
Відповідач ОСОБА_1 згідно паспорту громадянина України, довідки Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області значиться зареєстрованою за тією ж адресою що і позичальник: АДРЕСА_1 (а. с. 47, 74).
Втім згідно довідки Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області відповідач за вказаною адресою: АДРЕСА_1 - не проживає (а. с. 75).
За повідомленням Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 09.12.2016 року за №2552/02-44 була заведена 08.12.2016 року на підставі претензії кредитора спадкова справа №368/2016 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .. Крім претензії кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» до нотаріальної контори з будь-якими заявами інші спадкоємці померлого не зверталися (а. с. 52).
Банк надсилав на ім`я відповідача претензію 28.11.2016 року (а. с. 53), що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів (а. с. 54 - 55).
Зобов`язання за кредитним договором не виконано, станом на день смерті позичальника 14.06.2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить - 15 175,09 грн., з яких: 11 629,68 грн. - заборгованість за кредитом, 3 045,41 грн. - заборгованість за відсотками.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на недоведеність факу прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлого ОСОБА_3 .. Також суд першої інстанції дійшов до висновку, що посилання на реєстрацію місця проживання відповідачки за однією адресою з померлим, жодним чином не свідчить про те, що відповідачка є спадкоємцем ОСОБА_3 та постійно проживала з померлим на час відкриття спадщини, вчинивши тим самим дії, що свідчать про її прийняття.
Для встановлення дійсних обставин по справі, перевірки доводів апелянта, їх з`ясування колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування додаткових доказів, які у матеріалах справи відсутні.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року витребувано з Калчевської сільської ради Болградського району Одеської області (68723, Одеська область, Болградський район, с. Калчева, вул. Димитрова, будинок № 70) - відомості про склад сім`ї спадкодавця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вказівкою на родинний зв`язок; з Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (Одеська область, м. Болград, вул. Поштова, будинок № 43) - копії актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; з Болградського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області (Одеська область, м. Болград, проспект Соборний, 97 – 99) - відомості про склад осіб, які були зареєстровані за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою – АДРЕСА_2 , на час його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вказівкою на підстави реєстрації.
На виконання наведеної вище ухвали від начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану – ОСОБА_4 надійшла копія актового запису про народження №43 від 22.10.1991 року, складена виконавчим комітетом Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З зазначеного акту про народження вбачається, що ОСОБА_3 є батьком відповідачки – ОСОБА_1 ..
Згідно відповіді Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області, на час смерті ОСОБА_3 , а саме - станом на 14.06.206 року, за адресою АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї (зареєстровані) входили: ОСОБА_5 та відповідачка - ОСОБА_1 ..
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як вбачається з відповіді Болградської районної державної нотаріальної контори, спадкоємці ОСОБА_3  із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались (а. с. 52).
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявила про відмову від прийняття спадщини. Протягом розгляду справи судом першої інстанції, попри належне сповіщення про розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій відповідачка таких доказів суду не надала.
Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України).
Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Таким чином, оскільки відповідачка на час відкриття спадщини проживала разом із ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1270 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину.
Враховуючи вищевикладене, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Банку.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини знайшли своє відображення в матеріалах справи та є обґрунтованими.
Як вбачається з позовної заяви (а. с. 4), розрахунку вищевказаної заборгованості ОСОБА_3 перед Банком (а. с. 7 – 8 зворотна сторона), станом на дату смерті позичальника – ОСОБА_3 (14.06.2016 року) заборгованість за кредитним договором становить загальну суму – 15 175,09 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту – 11 629,68 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками – 3 045,41 грн.. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачка не спростувала.
Апеляційний суд не погоджується з заявленою Банком загальною сумою заборгованості ОСОБА_3 перед Банком у розмірі - 15 175,09 грн., оскільки 11 629,68 грн. (заборгованість за тілом кредиту) + 3 045,41 грн. (заборгованість за нарахованими відсотками) = 14 675,09 грн.. Отже, саме у розмірі - 14 675,09 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором, але в межах вартості спадкового майна, тобто в порядку статті 1282 ЦК України.
Таким чином, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку за вищевказаного обґрунтування.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір сплачений за звернення до суду з позовом, апеляційною скаргою, у загальному розмірі - 4 802,50 грн. = 1 921 грн. (а. с. 1) + 2 881,50 (а. с. 86) пропорційно задоволения позовним вимогам, тобто у сумі – 4 658,43 грн. = 4 802,50 грн. х 97%.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський 
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником – ОСОБА_2 – задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 02 серпня 2019 року– скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО - 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2008 року, у загальному розмірі – 14 675(чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 09 (дев`ять) копійок, але в межах вартості одержаного у спадщину майна. 

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО - 305299) судові витрати по сплаті судового збору в сумі - 4 658(чотири тисячі шістсот п`ятдесят вісім) гривень (сорок три) копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 липня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе