КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року                                                                                       м. Київ
 
                                                                                                         Справа №362/5584/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/6475/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                           Соколової В.В.
                         суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
                          за участю секретаря             Голопапи Д.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, постановленого під головуванням судді Марчука О.Л. 24 лютого 2020 року у м. Василькові Київської області, повний текст рішення складений 26 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,  
 
В С Т А Н О В И В
 
У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому просив позбавити відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно їх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, діти проживають з ним, знаходяться на повному його утриманні, лише ним здійснюється їх виховання. Відповідач з 2014 року проживає окремо, не цікавиться дітьми, не приймає участь у їх вихованні та не спілкується із дітьми. Діти потребують участі матері у їх житті, проте таке її ставлення негативно впливає на них, завдає їм моральних страждань. 
 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704,80 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протягом тривалого часу, понад п`ять років, проживає окремо від своїх дітей, з 2015 року із ними не спілкується (про що сама і повідомила суду), діти знаходяться на повному утриманні батька, відповідач не відвідує дітей, не спілкується із ними, не займається їх вихованням і піклуванням, не цікавиться життям дітей, не надає будь-якої, у тому числі матеріальної допомоги та не надає позивачу грошові кошти на утримання їх дітей, має заборгованість по сплаті аліментів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що такою бездіяльністю відповідач ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей, а тому має бути позбавлена батьківських прав.
 
Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного з'ясування обставин справи. Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вона утримує своїх дітей, сплачує аліменти та не відмовляється від свої обов`язків. Зазначає. що в неї не було можливості забрати своїх дітей, оскільки ОСОБА_2 перешкоджав цьому. До правоохоронних органів не зверталась, бо боялась фізичної розправи. Звертає увагу суду на те, що вона не перебуває на обліках у правоохоронних органах, не перебуває в органах медичного нагляду за наркозалежними особами, до кримінальної відповідальності не притягувалась. Також вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок Васильківської районної державної адміністрації від 17 вересня 2019 року №1141/6-23 про  недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що рішення першої інстанції є законним та обґрунтованим. Доводи та вимоги зазначені відповідачем в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, а тому не можуть бути прийняті до уваги, та є такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Відповідачем ОСОБА_1 до апеляційного суду подано заяву про розгляд справи без її участі, де також вказано, що вона  підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі та просить врахувати її позицію при розгляді справи.
Позивач та його представник адвокат Кривша Л.П. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.
Орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому в порядку ч.3 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
 
Судом встановлено, що сторони є батьками дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 30 травня 2014 року і серії НОМЕР_2 від 30 травня 2014 року (а.с.11, 12).
Згідно із довідкою №89 від 09 лютого 2018 року виконавчого комітету Крушинської сільської ради, позивач зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 та його сім`я складається із сина і дочки (а.с.13).
Із довідки №10/02-12 від 02 січня 2019 року виконавчого комітету Крушинської сільської ради вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса: АДРЕСА_1 (а.с.39).
За змістом довідки Васильківської загальноосвітньої школи І-III ступенів №9 Васильківської міської ради Київської області від 27 лютого 2018 року №44 судом встановлено, що за час навчання ОСОБА_5 у даному освітньому закладі, вихованням і матеріальним забезпеченням дитини займався батько, мати дитини вихованням сина не цікавилась (а.с.14). Аналогічні відомості наведено у характеристиці від 27 лютого 2018 року учня ОСОБА_5 (а.с.15).
За змістом довідки Васильківської загальноосвітньої школи І-III ступенів №9 Васильківської міської ради Київської області від 27 лютого 2018 року №45 судом встановлено, що за час навчання ОСОБА_4 у даному освітньому закладі, вихованням і матеріальним забезпеченням дитини займався батько, мати дитини вихованням дочки не цікавилася (а.с.16). Аналогічні відомості наведено у характеристиці учениці ОСОБА_4 (а.с.17).
Відповідно до листа Комунального закладу Васильківської районної ради «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 02 березня 2018 року №161 судом встановлено, що діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 знаходяться під наглядом лікарів Васильківської амбулаторії ЗПСМ №2 та з`являлися до медичного закладу у супроводі батька та бабусі (а.с.29). ОСОБА_4 має розлади здоров`я, у зв`язку з чим є особою з інвалідністю, батько ОСОБА_2 , як опікун, отримує соціальну пенсію (а.с.19-20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 56, 57).
Постановою старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ліщенко Н.Г. від 03 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх дитини ОСОБА_4 .. У зв`язку із заборгованістю по сплаті аліментів, державним виконавцем вжито ряд заходівз примусового виконання рішення суду (а.с.32,33,34,35,36).
Згідно із висновком Васильківської районної державної адміністрації від 17 вересня 2019 року №1141/6-23 комісія вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_1 відносно її дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.84-88).
 
Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
 У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п. 100).
У справі « Ілля Ляпін проти Росії» (рішення від 30 червня 2020 року) Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що сімейні зв`язки між біологічним батьком і дитиною були втрачені, а хлопець вважав своїм батьком нового чоловіка колишньої дружини Ляпіна . Відтак, у найкращих інтересах дитини було позбавлено Ляпіна батьківських прав на сина і залишення хлопчика під повною опікою матері. Тому Суд не вбачав порушень ст. 8 Конвенції (право на повагу до сімейного життя).
 
Підстави позбавлення батьківських прав у національному законодавстві визначені положеннями ст.164 СК України.
Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини(ст. 166 СК України).
 
Правовий аналіз п.2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
З наведених обставин справи вбачається, що діти проживають разом з батьком, ним здійснюється їх належне виховання та утримання. В період часу, що становить більше ніж п`ять  років,  не відбувається спілкування відповідача з власними дітьми. Вказані обставини визнані нею в ході розгляду справи, поважних причин нею не наведено, а посилання на побоювання спричинення їй насильства зі сторони позивача слід оцінити критично, так як нею на виховання позивача залишені власні діти. Тобто доказів наявності перешкод у спілкуванні з дітьми, відповідачем суду представлено не було. 
Посилання відповідача на сплату нею аліментів,  не свідчить про її належну участь в утриманні дітей, до того ж це здійснюється в примусовому порядку, і має місце заборгованість по сплаті аліментів, що визнано сторонами у справі. 
Посилання відповідача на висновок Васильківської районної державної адміністрації від 17 вересня 2019 року №1141/6-23 колегією суддів до уваги не приймається, оскільки в цьому висновку відсутнє будь-яке обґрунтування, і судом першої інстанції надано належну оцінку даному доказу.   
Матеріалами справи підтверджується, що донька сторін має достатньо тяжке захворювання і потребує особливого догляду, проте від матері вона його не отримує.  З огляду на вік обох дітей спілкування з матерію має становити одну із  складових частин їх духовного розвитку, проте вони цього не отримують. 
Отже обставини у вказаній справі у своїй сукупності свідчать про те, що  у дітей не має ставлення до відповідача як до матері, між ними втрачені сімейні зв`язки, які притаманні батькам і дітям, що беззаперечно завдає дітям моральних страждань. Таке ставлення відповідача до виховання своїх дітей свідчить про свідоме нехтування та ухилення нею від своїх обов`язків. Відтак, у найкращих інтересах дитини буде позбавити відповідача батьківських прав відносно  сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і залишити їх під повною опікою батька.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи, і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
                                               
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                                                           В.В. Соколова
 
 Судді:                                                                                                                                  А.М. Андрієнко
 
Н.В. Поліщук

                                                                        Повний текст постанови складений 22 липня 2020 року.