УХВАЛА

10 вересня 2020 року 

м. Київ

справа № 286/1116/20

адміністративне провадження № К/9901/21198/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Жука А.В.,  Калашнікової О.В., 

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №286/1116/20 за позовом ОСОБА_1 до Овруцького відділення поліції Коростенського відділу поліції в Житомирській області в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Овруцького районного суду Житомирської області з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо неповернення належного йому та його дружині ОСОБА_2 легкового автомобіля марки «Wolkswagen» моделі «Polo», державний номер НОМЕР_1 ;
- зобов`язати уповноважених осіб Головного управління Національної поліції в Житомирській області повернути належний йому та його дружині легковий автомобіль марки «Wolkswagen» моделі «Polo», державний номер НОМЕР_1 ;
- стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області 29 квітня 2020 року у відкритті провадження відмовлено, оскільки зазначені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Судом першої інстанції зазначено, що заявлені позивачем вимоги не належать до юрисдикції адміністративного суду, оскільки не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. Натомість перевірка вказаних у позовній заяві порушень може бути здійснена лише у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), через особливості процесуальної діяльності посадових осіб правоохоронних органів та не віднесення їх до сфери управлінської діяльності, тому компетенція адміністративних судів, визначена статтею 19 КАС України на цей спір не поширюється.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року, ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області 29 квітня 2020 року залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями позивач звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 13 листопада 2018 року заступником керівника Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області Маньківським В.І., за участі працівників Овруцького відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, було проведено огляд місця події, під час якого вилучено належний йому та його дружині - ОСОБА_2 , легковий автомобіль марки «Wolkswagen» моделі «Polo», державний номер НОМЕР_1 , який було поміщено на штрафний майданчик Овруцького відділення поліції Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області.
Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира Маслак В.П. від 19 грудня 2018 року в задоволенні клопотання старшого слідчого ОВС слідчого відділу Управління СБУ України в Житомирській області Турлій О.В. про арешт майна (автомобіля марки «Wolkswagen» моделі «Polo» державний номер НОМЕР_1 ) по кримінальному провадженню №12018060250000675 від 13 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України відмовлено, оскільки слідчим порушено строки, встановлені частиною п`ятою статті 171 КПК України.
Частиною третьою статті 173 КПК України передбачено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
21 листопада 2019 року дружина позивача звернулася до Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області з заявою повернути їй вилучений автомобіль марки «Wolkswagen» моделі «Polo» державний номер НОМЕР_1 , але начальник слідчого відділення Петро Бородій відмовив повернути автомобіль, посилаючись на те, що слідче відділення Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області не здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №12018060250000675 за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Wolkswagen» моделі «Polo» державний номер НОМЕР_1 , а тому орган досудового розслідування Овруцького відділення поліції не вправі приймати процесуальні рішення у цьому кримінальному провадженні. Тому рекомендовано з даного приводу звернутися до органу, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а саме до Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницький.
Астафєв А.А. у позовній заяві вказує, що відповідачем протиправно не повертається автомобіль, який був вилучений співробітниками поліції. 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суди попередніх інстанцій зазначили, що оскарження бездіяльності щодо неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України оскаржується у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, і не може бути предметом оскарження у порядку, визначеному КАС України.
Верховний Суд, під час розгляду матеріалів касаційної скарги, поданої на процесуальну ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області 29 квітня 2020 року та прийняту за наслідками її перегляду постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року, констатує таке.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
При цьому, пунктом 7 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
Пунктом 2 частини другої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач просить зобов`язати уповноважених осіб Головного управління національної поліції в Житомирській області вчинити певні дії в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12018060250000675 від 13 листопада 2018 року
Частиною першою статті 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до статті 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.
Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.
Відповідно до частини першої статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Частиною третьою статті 173 КПК України передбачено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
За приписами частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. 
Отже, оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури до суду має здійснюватися у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, і не може бути предметом оскарження у порядку, визначеному Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України, Верховний Суд  

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №286/1116/20 за позовом ОСОБА_1 до Овруцького відділення поліції Коростенського відділу поліції в Житомирській області в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов А.В. Жук   О.В. Калашнікова