П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/671/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -Анісімов О.В.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
24 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Совгири Д. І.  Кузьменко Л.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною постанови, 
В С Т А Н О В И В :
У травні 2020 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці звернувся в суд з позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Антишиної Г.М. від 14.05.2020 року про накладення штрафу по виконавчому провадженню №61277569 в розмірі 5100 грн. за невиконання судового рішення.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020  року у позові Квартирно-експлуатаційному відділу м.Чернівці відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2019 року по справі №725/3593/19 позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України про визнання рішення протиправним та скасування; визнання права на приватизацію, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України, №1629 від 12 червня 2019 року, щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України, як орган приватизації вжити заходів щодо приватизації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , квартири АДРЕСА_1 , згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року (а.с. 7-9).
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09.01.2020 року по справі №725/3593/19 апеляційну скаргу КЕВ м.Чернівці відхилено, а рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2019 року по справі №725/3593/19 залишено без змін.

04 лютого 2020 року Першотравневим районним судом м.Чернівці у справі видано виконавчий лист (а.с.47).
На підстав виданого виконавчого листа, за заявою ОСОБА_2  від 11.02.2020 року постановою головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Антишиної Г.М. від 14.02.2020 року відкрито виконавче провадження №61277565, в якому стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці.
Згідно постанови, боржнику необхідно було виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику для виконання листом №9602/2 від 14.02.20 і отримана.

04 березня 2020 року державним виконавцем з метою перевірки виконання рішення боржником, встановлено, що на адресу відділу державної виконавчої служби повідомлення про самостійне (добровільне) виконання судового рішення не надходило, про що складено акт.

14.05.2020 року головним державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Антишиною Г.М. в рамках виконавчого провадження №61277565 винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за невиконання рішення суду на боржника – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн. і зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці виконати протягом десяти робочих днів рішення суду, згідно виконавчого документу виданого по справі №725/3593/19 (а.с. 19-20).

Не погодившись з постановою державного виконавця, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його поважністю причин невиконання судового рішення, яким вважає касаційне оскарження рішення у справі та відкриття касаційного провадження.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено наявність правових підстав для скасування постанови про накладення штрафу в той час, як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з приписами ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами (частина перша). Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина друга).

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішенням, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 75 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З системного аналізу наведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання судовим рішенням, яке набрало законної сили. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і зумовлено забезпеченням реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу, є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, не приймає до уваги твердження заявника про поважність причин невиконання рішення у зв`язку із його оскарженням до Верховного Суду та відкриттям касаційного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що боржником не вживалося жодних заходів щодо виконання виконавчого документа, хоча 09 січня 2020 року судове рішення набрало чинності , а відтак, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, незалежно від реалізації права на касаційне оскарження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що  позивач не вказує, які саме дії відповідача він вважає неправомірними, адже сам по собі факт невиконання рішення суду не доводить протиправності дій саме державного виконавця. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які судове рішення, яке підлягає обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не було виконано. Встановлені судом першої інстанції обставини, з урахуванням заявлених позовних вимог, не дозволяють дійти висновку про те, що державний виконавець, здійснюючи виконавчі дії в межах виконавчого провадження № №61277565 діяв без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України  - кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  29 вересня 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Кузьменко Л.В.