ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 вересня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/17410/19 
Номер провадження 22-ц/816/1746/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2020 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого в м. Суми, 

                                                   в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 21 лютого 2018 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 25140 грн 61  коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач зазначав, що оскільки позичальник приєднався до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при встановленні та зміні кредитного ліміту, зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 15 липня 2019 року утворився борг на загальну суму 49 615 грн 63 коп., з яких: 33 746 грн 20 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11469 грн 69 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1560 грн 90 коп. заборгованість по нарахованим відсоткам, 500 грн – штраф  (фіксована частина),  2338 грн  84 коп. – штраф (процента складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16  квітня  2020  року  позов  АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 49 615 грн 63 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1921 грн 00 коп.
Вказане рішення суду відповідач ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та увалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
У доводах апеляційної скарги відповідач вказував на безпідставне нарахування відсотків за користування кредитними коштами та спрямування отриманих коштів на погашення відсотків, оскільки позивачем не було доведено у письмовій формі узгодження умов кредитного договору стосовно сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у виді неустойки за порушення строків виконання договірних зобов`язань.
Відповідач не погоджується також і з визначеним позивачем розміром тіла кредиту у сумі 33746 грн 20 коп., так як кредитний ліміт був установлений у розмірі 25140 грн 61 коп., а враховуючи кошти, внесені ним на повернення кредитних коштів, у нього взагалі відсутній борг перед АТ КБ «ПриватБанк». 
Крім того, відповідач звернув увагу на проведення позивачем систематичного погашення (списання) відсотків за рахунок кредиту, що також не узгоджувалося сторонами кредитного договору. 
У поданому відзиві на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на законність, обґрунтованість та справедливість судового рішення,  просить його залишити без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку (а.с. 7).
Як зазначено у заяві-анкеті, відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до його укладання та згодний з його умовами, а також погодився отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.соm.ua.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/, з яких не вбачається,  що  вони  були  підписані  відповідачем  (а.с. 8-25).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15 липня 2019 року становить 49 615 грн 63 коп.,  з  яких:  33 746 грн 20 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11469 грн 69 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1560 грн 90 коп. заборгованість по нарахованим  відсоткам,  500 грн – штраф (фіксована частина), 2338 грн 84 коп. – штраф (процента складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, тому на користь банку слід стягнути заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та неустойку у вигляді пені і штрафу. 
Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, виходячи з наступного. 

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У заяві позичальника від 21 лютого 2018 року процентна ставка та неустойка  не зазначені.
Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції не було враховано те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме надані позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» розумів  відповідач та ознайомився  і погодився  з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо  сплати наведених у позові процентів за користування кредитними коштами, договірного списання процентів з поточного рахунку відповідача та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом яких  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (21 лютого 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 листопада 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від  04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
З огляду на викладене, оскільки надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а підписана відповідачем анкета-заява не містить домовленостей про сплату відсотків за користування кредитними коштами та порядку нарахування пені, а тому колегія суддів вважає, що правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих банком процентів за користування кредитом та неустойки не має.
Колегія суддів не може погодитися також і з розміром присудженої до стягнення заборгованості по тілу кредиту, яка за рішенням суду стануть 33 746 грн 20 коп. та 11 469 грн 69 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, виходячи з наступного. 
Зокрема, з наданих позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором та  виписки по рахунку з 21 лютого 2018 року по 19 грудня 2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на суму 25 140 грн 61 коп. шляхом списання 26 лютого 2018 року з карткового рахунку по договору SAMDN03000026206769 (а.с. 67). Факт отримання кредитних коштів у вказаній сумі не заперечується також і відповідачем. 
Крім того, з відкритого на відповідача карткового рахунку позивачем здійснювалося списання процентів за користування кредитним лімітом, унаслідок чого заборгованість по тілу кредиту, яке просить стягнути позивач на свою користь, збільшилася до 45 215 грн 89 коп. Такі дії позивач обґрунтовував положеннями п. 2.1.1.12.2 Договору, проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження погодження таких умов договору, а  надані позивачем  Умови  та правила надання банківських послу в ПриватБанк вказаного пункту взагалі не містять. 
Щодо суми погашення за наданим кредитом, то розрахунком заборгованості та випискою  по   кредитному   рахунку  підтверджується  внесення  ОСОБА_1   в  період  з  21 лютого 2018 року по 15 липня 2019 року коштів на погашення суми кредиту в загальному розмірі 11954 грн (а.с. 6, 67). 
Отже, з урахуванням внесеної суми (11954 грн), залишилося не погашеним тіло  кредиту у розмірі 13186 грн 61 коп. (25140,61 грн – 11954 грн), що і підлягає стягненню з відповідача.    

   З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк»   заборгованість за кредитним договором  від 21 лютого 2018 року  у розмірі 13186 грн 61 коп. 
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно  розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Отже, пропорційно задоволеної частини позовних вимог (на 26,6%) з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати  в розмірі  510,99 грн (1921 грн*26,6%) за розгляд справи в суді першої інстанції.
Також, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 (на 73,4%), з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1101 грн (1500 грн * 73,4%).
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п. 1, 3; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                            
                                                            п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2020 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення. 
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2018 року у розмірі 13186 грн 61 коп. та 510 грн 99 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. 
В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1101 грн 00 коп. за апеляційний перегляд рішення суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                               С.Г. Хвостик

Судді:                                                                                  О.Ю. Кононенко 

                                                                                            Т.А. Левченко