ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«20» липня 2020 року

м. Харків

справа № 642/6800/19 

провадження № 22ц/818/2798/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач –                               Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», представниця позивача – Крилова О.Л., 
відповідачка - ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року в складі судді Бородіної О.В.
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 24 грудня 2015 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг» та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 12 вересня 2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 24 195,16 грн, яка складається з 12 200,19 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5008,64 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4745,41 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 612,58 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1128,34 грн - штраф (процентна складова).

Просив стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 24 грудня 2015 року в розмірі 24 195,16 грн та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 04 лютого 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 грудня 2015 року у розмірі 3273,52 грн та судовий збір в розмірі 259,34 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов банку у повному обсязі.

Зазначив, що особливістю укладеного договору є те, що позичальнику надається картка із встановленим кредитним лімітом та він, погасивши заборгованість за кредитом, може знову користуватися кредитними коштами. Відповідачка знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Невірним є відрахування суми кредитного ліміту від суми погашень, адже відповідачка може декілька разів користуватися кредитними коштами в межах кредитного ліміту. ОСОБА_1 не заперечувала щодо укладення договору, з позовом про визнання недійсним кредитного договору не зверталась, не оспорювала наявність у неї заборгованості за тілом кредиту (в тому числі, простроченим тілом).

Відповідачка, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами, а тому висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення відсотків є помилковим.

09 квітня 2020 року та 22 квітня 2020 року від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення, в яких банк підтримав доводи апеляційної скарги. Зазначив, що банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту,  що свідчить про укладання між сторонами договору, який ніким не оспорений, а отже є всі підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Вказав, що ОСОБА_1  не заперечувала про отримання кредитних коштів банку, про що нею заявлено в суді першої інстанції. Відповідачка користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, розплачувалася за товари, а потім  частково  погашала заборгованість і знову користувалася кредитними коштами. В процесі використання кредитного ліміту нею внесено 8560, 27 грн, але в подальшому вона знову користувалася цими коштами, тому станом на дату розрахунку і звернення банку до суду з позовом, тіло кредиту залишилось непогашеним в розмірі 12 200,19 грн. Вважав, що саме ця сума і підлягає стягненню.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та судового збору.

Рішення мотивовано тим, що при укладенні кредитного договору Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» не дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотків, штрафних санкцій не вбачається. Різниця між фактично отриманими коштами та сплаченими на погашення заборгованості складає 3273,52 грн, а тому саме ця сума і підлягає стягненню.

Проте, колегія суддів повністю не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та банком укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №б/н, згідно якої вона отримала кредит у розмірі 12 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 12 вересня 2019 року відповідачці нараховано заборгованість у сумі 24 195,16 грн, яка складається з 12 200,19 грн - тіло кредиту; 5008,64 грн - прострочене тіло кредиту; 4745,41 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 612,58 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 1128,34 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У  статті 526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однакові для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами, інші штрафні санкції.

Так пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за кожним з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Пунктом 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

У відповідності до пункту 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку згідно чинних тарифів.

Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що строки та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) за кредитними картками з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафту, який виник за такими картками, наведено в Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом. У разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості; строк повернення овердрафту у повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів за овердрафтом - щомісячно за попередній місяць до 25-го числа.

Із витягу з Тарифів з обслуговування кредитних карток «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що базову процентну ставку встановлено в місяць 3,0%, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості, які повинні бути здійснені до 30 днів за кожною тратою. З 01 січня 2013 року всі картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та базова процентна ставка в місяць становить 2,5%. За тратами, здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,9%, за тратами, здійсненими з 01 квітня 2015 року -3,6%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості, з 01 квітня 2014 року - 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн та не більше залишку заборгованості, які повинні бути здійснені до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

Таким чином, прострочене тіло кредиту, розмір процентів за користування кредитними коштами, інші штрафні санкції (пеня, штрафи) встановлено тільки Тарифами з обслуговування кредитних карток і Умовами та Правилами надання банківських послуг. Однак, долучені до позову Витяги з вищезазначених документів не містить підпису відповідача, а тому вважати що він був ознайомлений з даними умовами – неможливо.

Анкета- заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг також не містить інформації щодо простроченого тіла кредиту, відсоткової ставки, що підлягає застосуванню у разі несплати відповідачем коштів, інших штрафних санкцій (пені, штрафу). Ця заява містить лише анкетні дані позичальника, відомості щодо працевлаштування, вид платіжної картки, підпис позичальника та відповідальної особи банку, яка перевіряє правильність та достовірність відомостей позичальника.

Також, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомилася відповідачка і з ними погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо простроченого тіла кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (грудень 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, інших штрафних санкцій (пені та штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який є в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі простроченого тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших штрафних санкцій.

Вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509  ЦК  України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачкою Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживачки про умови кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) тощо. 

Отже, висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотків, інших штрафних санкцій (пені, штрафів) є обґрунтованими.

Щодо вимог позивача про повернення сум фактично отриманих коштів, то суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зазначив, що ОСОБА_1 надана картка із встановленим кредитним лімітом, і, погасивши заборгованість за кредитом (частину, якою вона вже скористалася), ОСОБА_1 знову користувалася кредитними коштами. Кредитна лінія є поновлюваною та станом на 12 вересня 2019 року заборгованість за тілом кредиту становить 12 200, 19 грн. Також, в обґрунтування наявності підстав для стягнення заборгованості Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до апеляційної скарги долучено виписку з карткового рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року по 26 лютого 2020 року.

Як вбачається з виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 з часу укладання договору впродовж 2016-2019 років активно користувалась кредитною карткою, розраховувалась в торгівельних мережах, вносила кошти на рахунок погашення заборгованості та надалі користувалася кредитними коштами. Станом на 26 лютого 2020 року за основною карткою № НОМЕР_1 здійснено витрат на суму 93 498,28 грн, надходження – 65 175,36 грн, баланс на кінець звітного періоду становить (-28 322,92) грн.

Враховуючи, що впродовж користування карткою розмір кредитних зобов`язань відповідачки щодо фактично отриманих коштів неодноразово змінювався, а тому беззаперечно вважати, що за весь час користування кредитною карткою ОСОБА_1 отримано тільки 12 200, 19 грн кредитних коштів підстав немає.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 визнавала отримання кредитних коштів, не заперечувала, що вона вносила кошти та в повному обсязі заборгованість нею не погашена. Зазначала, що строк дії картки не закінчився та вона є дійсною.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надано обґрунтованих заперечень щодо розміру фактично отриманих коштів; свого розрахунку заборгованості нею не представлено.

Враховуючи, що розрахунок банк щодо розміру заборгованості за тілом кредиту відповідачкою не спростовано, суд не вбачає підстав для відмови у стягнення цих коштів, оскільки вони були фактично отримані, а тому вони підлягають поверненню.

Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань відповідачкою отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій банку щодо умов кредитування в цій частині, суд не вбачає підстав для відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту у сумі 12 200, 19 грн.

За таких обставин рішення суду в частині відмови у стягнення тіла кредиту підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, позовні вимоги задоволено на 50,42 %, судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 965, 57 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1412,85 грн, а всього в розмірі 2418,42 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року – скасувати в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та судового збору.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» 12 200, 19 грн заборгованості за тілом кредиту.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» 2418,42 грн судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                  О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 липня 2020 року.