Постанова
Іменем України
 
22 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/16164/17
провадження № 61-47919св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Сімоненко В. М.,  
суддів: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - громадська організація «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів»,   
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси в складі судді Целуха А. П., від 19 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області  в складі суддів: Гірняк Л. А., Цюри Т. В., Кононенко Н. А.,  від 18 жовтня 2018 року,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2017року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (далі - ГО «ООО ВСА») про усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язання надати машиномісце та гараж.  
 
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Малиновського районного суду                    м. Одеси від 11 липня 2016року у цивільній справі № 521/19825/15-ц визнано недійсним рішення президії ГО «ООО ВСА» за № 7 від 08 листопада 2012 року в частині виключення його на підставі пункту 3.8 Статуту зі складу членів ГО «ООО ВСА» та позбавлення його права користування машиномісцем № 917 (29) на автостоянці № 7.  
 
Позивач зазначав, що зазначене рішення суду набрало законної сили, проте відповідачем не виконано. Вказував, що ГО «ООО ВСА» незаконно порушує його право користуватися машиномісцем № 917 (29) на автостоянці № 7 і порушує його право користуватися гаражем, розташованим на зазначеному машиномісці.
 
Вказував, що зазначені дії відповідача є незаконними, у зв`язку з чим просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ГО «ООО ВСА» надати ОСОБА_1 машиномісце № 917 (29) та гараж, розташований на ньому на автостоянці                  № 7 , усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні гаражем.  
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Зобов`язано громадську організацію «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» надати ОСОБА_1 машиномісце                 № 917 (29) та гараж, розташований на ньому на автостоянці № 7 , усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні гаражем на машиномісці № 917 (29) на автостоянці № 7.  
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року у цивільній справі                             № 521/19825/15-ц, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення президіума ГО «ООО ВСА» за № 7 від 08 листопада 2012 року в частині виключення ОСОБА_1 на підставі пункту 3.8 Статуту зі складу членів ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та позбавлення його права користування машиномісцсм № 917 (29) на автостоянці № 7. Судом указано, що між сторонами виникли договірні відносини, за якими за позивачем закріпляється місце для зберігання транспортного засобу із гаражем на автостоянці № 19 ГО «ООО ВСА», у зв`язку із чим останній має належним чином виконати відповідне зобов`язання та надати позивачу визначений у позові гараж.   
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року Заяву ОСОБА_1 про виправлення описки задоволено.
Виправлено допущену описку у резолютивній частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 року, а саме, у резолютивній частині рішення суду від 19 березня 2018 року вказано вважати вірним: «Зобов`язати Громадську організацію «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» надати ОСОБА_1 машиномісце               № 29 (26) та гараж, розташований на ньому на автостоянці №7, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , усунути                    ОСОБА_1 перешкоди у користуванні гаражем на машиномісці № 29 (26) на автостоянці № 7 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , замість невірно вказаного: «Зобов`язати Громадську організацію «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» надати ОСОБА_1 машиномісце № 917 (29) та гараж, розташований на ньому на автостоянці №7 , усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні гаражем на машиномісці № 917 (29) на автостоянці № 7».   
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Одеської області  від 18 жовтня 2018 року апеляційну скаргу громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 року залишено без змін.  
 
Постановою суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону. Крім того, апеляційним судом зазначено, що позивач є власником спірного гаража, його право власності порушено відповідачем та підлягає захисту шляхом задоволення позову в даній справі.    
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ГО «ООО ВСА», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в позові в даній справі відмовити повністю.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, дійшли помилкових висновків про задоволення позову, які не обґрунтовано посиланням на жодний доказ, який свідчить про належність спірного гаража позивачу та порушення прав останнього відповідачем. Між учасниками справи ніколи не існувало договірних зобов`язань, у зв`язку із чим відповідні висновки суду першої інстанції є безпідставними. Згідно статутних документів членство в ГО «ООО ВСА» не надає особі автоматично, тобто без прийняття відповідного рішення органом управління ГО «ООО ВСА», права користування конкретно визначеним майном та отримання відповідного гаражу. ГО «ООО ВСА» не є гаражним кооперативом, що суди помилково не врахували. Положення законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідносини судом першої інстанції застосовані помилково, без підтвердження існування між сторонами договірних правовідносин та відповідних обов`язків. Суди обмежились виключно висновками, які встановлені рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року у цивільній справі № 521/19825/15-ц, яке набрало законної сили, яким визнано недійсним рішення президіума ГО «ООО ВСА» за № 7                          від 08 листопада 2012року в частині виключення ОСОБА_1 зі складу членів ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та позбавлення його права користування машиномісцсм № 917 (29) на автостоянці № 7. Станом на момент виключення позивача з членів об`єднання останній користувався указаним гаражем, однак у справі, на яку послались суди, не було встановлено права власності ОСОБА_1 на спірний гараж та/або обов`язок відповідача передати позивачу те саме майно. Суд апеляційної інстанції безпідставно вказав, що позивач є власником спірного гаража та застосував до вирішення спору законодавство, яке регулює захист відповідного права власності. Суди не залучили до розгляду даної справи осіб, на чиї права, свободи та інтереси впливає вирішення відповідних вимог позову, зокрема, особу, яка станом на момент розгляду справи законно користується спірним майном. Суди ухвалили необґрунтовані судові рішення та не надали оцінки доводам відповідача, у зв`язку із чим залишили без уваги висновки, викладені, зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» щодо надання учасниками справи належного обґрунтування щодо іх доводів, які є важливими в контексті їх спору.  
 
Доводи інших учасників справи
 
У січні 2019 року  ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Між учасниками справи виникли відносини, за якими позивачу має бути виділено місце для зберігання транспортного засобу із гаражем на автостоянці № 7 ГО «ООО ВСА». Відповідач самоуправно вилучив належний скаржнику гараж з його власності. Доводи відповідача про те, що позивач не є власником гаража, на думку останнього, не мають бути враховані судом, оскільки відсутність документів, на підтвердження його власності не є підставою для вилучення гаража, який він набув у 1997 році, ставши членом гаражного кооперативу. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції.
 
30 січня 2019 року справу передано судді-доповідачу Олійник А. С. 
 
16 квітня 2020 року відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду           від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», призначено повторний автоматизований розподіл, серед інших, даної справи.
 
16 квітня 2020 року згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу визначено розглядати у колегії суддів:            Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М. - та передано судді-доповідачу.   
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи в складі п`яти суддів.  
 
Обставини справи, встановлені судами 
 
Судами встановлено, що Одеське обласне добровільне товариство автомобілістів було створено згідно рішення виконкому Одеської ради депутатів трудящих від 31 травня 1973 року № 236. 
 
У зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про громадські об`єднання»  від 22 березня 2012 року № 4572 та Податкового кодексу України                            від 02 грудня 2010 року, Статут Обласної організації приведено у відповідність до зазначених нормативно-правових актів та затверджено в новій редакції         на 18-й позачерговій конференції Обласної організації 28 жовтня 2016 року.  
 
Рішення президіума ГО «ООО ВСА» за № 7 від 08 листопада 2012 року в частині виключення ОСОБА_1 на підставі пункту 3.8 Статуту зі складу членів ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та позбавлення його права користування машиномісцем № 917 (29) на автостоянці № 7.
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області                           від 23 листопада 2016 року, у справі № 521/19825/15-ц визнано недійсним рішення президіума ГО «ООО ВСА» за № 7 від 08 листопада 2012 року в частині виключення ОСОБА_1 на підставі пункту 3.8 Статуту зі складу членів ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та позбавлення його права користування машиномісцсм № 917 (29) на автостоянці № 7. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають.
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
 
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
 
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
 
Суд під час ухвалення рішення зобов`язаний зазначити, за захистом якого порушеного права позивач звернувся до суду, докази наявності у позивача саме того права, яке останній вважає порушеним, вказати у який спосіб порушено указане право відповідачем та чим підтверджується таке порушення. 
 
Указані обов`язки як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції не виконали.
 
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції вказав на те, що між сторонами виникли договірні відносини, за якими за позивачем закріпляється місце для зберігання транспортного засобу із гаражем на автостоянці № 19 ГО «ООО ВСА», у зв`язку із чим останній має належним чином виконати відповідне зобов`язання та надати позивачу визначений у позові гараж. 
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції погодився із висновками районного суду та, при цьому, доповнив відповідне рішення висновком про те, що позивач є власником спірного машиномісця та гаража, а до правовідносин у даній справі підлягають застосуванню положення закону щодо захисту порушеного права власності.
 
Однак, суди попередніх інстанції не послались на жодний доказ, яким суди вважали підтвердженими позовні вимоги в даному спорі, зокрема, чим позивач довів існування між учасниками справи договірних відносин та обов`язку відповідача надати позивачу саме визначений у позові гараж, чим останній підтверджує своє право власності на указане майно, хто є дійсним власником цього майна та фактичним його користувачем станом на момент розгляду даної справи та у який спосіб відповідачем порушується право позивача. 
 
Встановлення указаних обставин є необхідними для правильного вирішення даної справи на виконання вимог чинного законодавства. 
 
Посилання судів виключно на те, що  рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року, яке набрало законної сили, у справі               № 521/19825/15-ц, є недостатнім для ухвалення рішення в даній справі, оскільки вказаним рішенням визнано недійсним рішення ГО «ООО ВСА» в частині виключення ОСОБА_1 зі складу членів об`єднання та позбавлення його права користування машиномісцем, яким він користувався до виключення. 
 
Указані вище обставини, які є необхідними для правильного вирішення даної справи у справі № 521/19825/15-ц не встановлювались. 
 
Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій, у порушення чинних на момент розгляду справи вимог ЦПК України у відповідній редакції на указані положення закону та пояснення відповідача уваги не звернули, повно та всебічно не дослідивши обставини справи, не перевірили їх доказами, які мають бути оцінені на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, не встановили належним чином існування між учасниками справи відповідних зобов`язань, кому належить спірне майно, хто користується спірним майном на момент розгляду справи і на чиї права, свободи та інтереси може вплинути задоволення позовних вимог, не дослідили порядок забезпечення члена об`єднання машиномісцем та/або гаражем, чим підтверджується порушення відповідачем права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.  
 
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії»,                    від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня                   2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії»,             від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.   
 
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. 
 
Верховний Суд вважає, що доводи позивача про існування у нього прав на спірне майно і протилежні доводи відповідача про відсутність порушень прав позивача, підлягають перевірці, є важливими і такими, що можуть прямо вплинути на результат розгляду справи, а тому не можна погодитися з відсутністю в рішенні судів першої та апеляційної інстанцій будь-яких аргументів стосовно відмови в прийнятті судом цих доводів, оскільки суди не встановили усіх фактичних обставин, від яких залежить правильне застосування норм закону при вирішення даного спору. 
 
Згідно вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд позбавлений права установлення необхідних фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє суд касаційної інстанції процесуальної можливості ухвалити у даній справі остаточне рішення.  
 
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
 
Тому, ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 411 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» задовольнити частково.
 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.  
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.  
 
Головуючий                                                                                             В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                        С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                     Є. В. Петров
 
                                                                                                                  І. М. Фаловська
 
                                                                                                                   С. П. Штелик