Справа № 461/9774/19                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 33/811/588/20                 Доповідач: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року   Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участі представника Галицької митниці Держмитслужби Дунаса М.О., представника - адвоката Станька Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Зирянова Олега Юрійовича на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 14 квітня 2020 року про закриття провадження у справі про порушення митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 470 Митного Кодексу України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.470 МК України за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно з протоколом про порушення митних правил № 4311/20900/19 від 13 листопада 2019 року, 13 листопада 2019 близько 07 години 34 хвилини в зону митного контролю митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС із Польщі в Україну, в`їхав транспортний засіб марки «CITROEN», модель «DS4», p.н. НОМЕР_1 , у якому прямував громадянин ОСОБА_1 . В ході митного контролю вказаної особи, а також внесення даних про неї в АСМО «Інспектор» та САІС ДМС України виявилось, що громадянином ОСОБА_1 10.05.2018 року через митний пост «Грушів» Львівської митниці ДФС було ввезено на митну територію України транспортний засіб марки «Volkswagen», VIN НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 (країна реєстрації - НОМЕР_4 ), без письмового декларування та сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та САК ДМС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля, станом на 13.11.2019. Львівська митниця ДФС зазначає, що пропуск 10.05.2018 року ввезеного ОСОБА_1 , на митну територію України транспортного засобу марки «Volkswagen», VIN НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 , здійснено у порядку, передбаченому нормами ч.1 ст.381 МК України - в митному режимі «транзит», на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Від надання письмових пояснень з причин не вивезення ним транспортного засобу марки «Volkswagen», VIN НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 , у встановлений Митним кодексом України строк за межі митної території України, громадянин ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився.
Автор протоколу покликається на норму ст.192 МК України та розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657, та зазначає, що громадянин ОСОБА_1 до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у зв`язку з якими порушено ці строки, і а місцезнаходження товарів і транспортних засобів у випадку порушення строку транзиту внаслідок поломки транспортного засобу та його ремонту не звертався.
Дії ОСОБА_1 орган митниці кваліфікує, як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ч. 6 ст. 470 МК України.
Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, представник Галицької митниці Держмитслужби Зирянов О.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2020 року та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.6 ст.470 МК України, та накласти на нього стягнення в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17 000 гривень.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник митниці покликається на те, що висновки судді першої інстанції є помилковими та необґрунтованими, суддею необ`єктивно досліджено витяг із АСМО «Інспектор» щодо фактів переміщення ОСОБА_1 через митний кордон України автомобіля, оскільки згідно з вказаним витягом автомобіль «Volkswagen», VIN НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 , було ввезено на митну територію України в дати 23 лютого 2018 року та 01 березня 2018 року.
На переконання представника митного органу, ОСОБА_1 станом на 13 листопада 2019 року перевищив більше, ніж на тридцять діб встановлений ч.1 ст.95 МК України строк доставки товару – транспортного засобу марки «Volkswagen», VIN НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 , що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення.
Заслухавши представника Галицької митниці Держмитслужби на підтримання поданої апеляційної скарги, представника  ОСОБА_1 - адвоката Станька Т.Р., який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
За приписом п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.
Відповідно до ст. 486 МК України та ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 489 МК України та ст. 280 КУпАП, при розгляді справи підлягають з`ясуванню такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують її відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи протокол про порушення митних правил № 4311/20900/19 від 13.11.2019 року, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки додані до протоколу про порушення митних правил письмові докази не доводять факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 470 МК України.
Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.
Так, диспозицією частини шостої ст. 470 МК України передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.
Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України, а згідно з вимогами ч. 1 ст. 488 цього Кодексу провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.
Згідно з вимогами ст.252 КУпАП та ч.2 ст.495 МК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.
Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. 
Як вбачається із матеріалів справи, протокол про порушення митних правил був складений лише на підставі відомостей, взятих із баз даних автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор», а саме щодо ввезення 10.05.2018 року автомобіля марки «Volkswagen», VIN НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 (країна реєстрації - Польща), на митну територію України в режимі «транзит» та відсутності інформації про вивезення ним за її межі вищевказаного автомобіля станом на 13.11.2019 року. 
Апеляційний суд погоджується із висновком судді про недопустимість такого доказу як витяг із АСМО «Інспектор», адже такий містить у собі суперечливу інформацію, у тому числі щодо дат перетину ОСОБА_1 кордону.
Як зазначено в таблиці АСМО «Інспектор», ОСОБА_1 перетинав кордон на вищезазначеному транспортному засобі із закордонним паспортом НОМЕР_5 .
Поряд з тим, як вбачається із копій закордонного паспорту FF159562 від 03.11.2016 року, долучених до матеріалів справи, та оригінал якого був представлений на огляд апеляційному суду у судовому засіданні, у такому немає жодної із дат перетинання кордону ОСОБА_1 з тих, які вказані у таблиці витягу із АСМО «Інспектор», а саме: 13.02.2018, 23.02.2018, 24.02.2018, 02.03.2018 та 10.05.2018.
Окрім цього, в таблиці вказано, що 23.02.2018 транспортний засіб виїхав з території України. 24.02.2018 в`їхав на митну територію України та одразу наступна відмітка про повторний в`їзд в Україну цього автомобіля 02.03.2018. Таким чином, є незрозумілим, яким чином даний автомобіль 24.02.2018 та 02.03.2018 двічі поспіль в`їжджав на митну територію України, не будучи поміж цими датами вивезеним з території України.
Водночас, інших доказів, на основі яких можна встановити та перевірити вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому порушення митних правил, передбаченого ч.6 ст.470 МК України, митним органом не було надано.
Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, що сформульована у п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. А за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Згідно з вказаною правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення». 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК України, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. 
При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про перевищення ОСОБА_1 встановленого статтею 95 МК України строку доставки транспортного засобу.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.
Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст. 486, 489 і 495 МК України, ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, а отже така підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга представника митниці - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, ст. 529 МК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в  :

постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 14 квітня 2020 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.470 МК України за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, залишити без змін, апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк