ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

04 вересня 2020 року 
Київ
справа №2а-919/12/0970
адміністративне провадження №К/9901/8475/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області
на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2013 року (суддя Черепій П.М.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року (судді: Ліщинський А.М. (головуючий), Довга О.І., Запотічний І.І.)
у справі № 2а-919/12/0970
за позовом Заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області 
до Публічного акціонерного товариства «Нафтохімік Прикарпаття»
про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2012 року заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі - ДПІ у Надвірнянському районі, податковий орган) до Публічного акціонерного товариства «Нафтохімік Прикарпаття» (далі - ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття»), в якому просило стягнути заборгованість у сумі 22 634 658,14 грн.
18 квітня 2012 року позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, в якій він просив стягнути із ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» податковий борг у сумі                      22 634 658,14 грн з усіх розрахункових рахунків, наявних у банківських установах та за рахунок готівки, що належить ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття».
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, ДПІ у Надвірнянському районі подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача податкового боргу є безпідставними з огляду на те, що пеня на несвоєчасно сплачені податкові зобов`язання була нарахована правомірно в межах встановленого законодавством строку. Тому, відповідно до приписів пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, ці кошти підлягали стягненню з відповідача.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 липня 2015 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу.
Відповідач не скористався своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
24 січня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), яка кореспондується з положеннями статті 242 КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій встановили, що на дату звернення контролюючого органу з адміністративним позовом до суду ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» мало заборгованість перед бюджетом з акцизного податку на загальну суму 362 560 484,70 грн.
ДПІ у Надвірнянському районі нарахувало ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» пеню на суму 15 398 473,87 грн за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з акцизного збору (бензин моторний) на підставі податкового повідомлення-рішення ДПІ у Надвірнянському районі від 3 березня 2005 року № 0000112301/0 та пеню на суму      7 236 184,27 грн за несвоєчасну сплату самостійно задекларованого податкового зобов`язання з акцизного збору (інші нафтопродукти) за період з 01 вересня 2008 року до 30 червня 2009 року (загальна сума 22 634 658,14 грн).
Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що правові підстави для стягнення пені в розмірі 15 398 473,87 грн відсутні за спливом строку стягнення основного боргу, який був списаний як безнадійний відповідно до судових рішень в адміністративній справі № 2а-1449/11/0970. Також суди встановили, що відсутні підстави і для стягнення пені в розмірі 7 236 184,27 грн, нарахованої за несвоєчасну сплату самостійно задекларованих у 2008-2009 роках зобов`язань, оскільки постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року (набрала законної сили) у справі № 2а-18/11/0970 встановлено своєчасність сплати ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» податкових зобов`язань у вказаному пероді. 
Проте колегія суддів вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними з таких підстав. 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня        2000 року № 2181-ІІІ (у редакції, чинній на час виникненнян спірних правовідносин; далі - Закон № 2181-ІІІ) податковий борг (недоїмка) - податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов`язання.
Органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу, є виключно податкові органи, а також державні виконавці у межах їх компетенції (підпункт 2.3.1 пункту 2.2 статті 2 Закону № 2181-ІІІ).
Відповідно до підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181-ІІІ при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов`язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.
За правилами підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181-ІІІ у випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків (підпункт 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону № 2181-ІІІ).
Аналогічні положення закріплені й у Податковому кодексі України, який набув чинності з 1 січня 2011 року. 
Так, згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
При цьому, відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на дату звернення до суду) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності.
У Податковому кодексі України пеня визначена як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, норми щодо порядку нарахування та сплати пені встановлені окремою главою 12 «Пеня», у той час як штрафні (фінансові) санкції, штрафи передбачені главою 11 «Відповідальність». 
Пеня як спосіб забезпечення податкового боргу нараховується на суму податкового боргу, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання (при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків) або від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні (при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами) та закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Таким чином, обов`язок зі сплати пені пов`язаний із обов`язком погашення податкового боргу. 
Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Отже, у разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу у податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом стягнення у даній справи є пеня, нарахована за несвоєчасну сплату акцизного збору (бензин моторний для автомобілів), визначеного податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Надвірнянському районі від 03 березня 2005 року № 0000112301/0, правомірність прийняття якого встановлена рішенням Верховного Суду України від 04 березня       2008 року у справі № 2-643 ВО07. 
Згідно з постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від           3 листопада 2011 року у справі № 2а-1449/11/0970 за позовом ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» до Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Івано-Франківської області про зобов`язання списати безнадійний борг, на час розгляду зазначеного спору у провадженні суду вже перебувала справа за позовом Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Івано-Франківської області до             ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» про стягнення податкового боргу в сумі                        293 462 656,08 грн, до складу якого входить сума акцизного збору - 111 543 692,53 грн, нарахована відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Надвірнянському районі від 03 березня 2005 року № 0000112301/0. 
Однак, оцінюючи спірні правовідносини щодо стягнення з відповідача 15 398 473,87 грн, суди попередніх інстанцій не встановили наслідків вирішення спору про стягнення в судовому порядку основної суми податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Надвірнянському районі від 03 березня 2005 року №0000112301/0, що безпосередньо впливає на обгрунтованність позовних вимог про стягнення пені, нарахованої за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання у розмірі 111 543 692,53 грн. 
Посилання судів попередніх інстанцій, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року у справі № 2а-1449/11/0970, якими зобов`язано податковий орган списати борг ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» як безнадійний, є безпідставними, оскільки на момент звернення до суду з позовом про стягнення як основної суми боргу, так і пені, зазначений податковий борг не був визнаний безнадійним і позивач реалізував своє право на його стягнення у судовому порядку. 
Крім того, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 7 236 184,27 грн зазначили, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2011 року у справі № 2а-8/11/0970 встановлено, що за період з червня 2008 року до 28 жовтня 2010 року позивач сплачував акцизний збір своєчасно. 
Разом із тим, у тексті вказаного судового рішення відсутнє посилання на дослідження питання своєчасності сплати податкових зобов`язань саме згідно з розрахунками №25203 від 20 жовтня 2008 року, № 33147 від 20 листопада 2008 року, № 34911 від   22 грудня 2008 року, № 38170 від 20 січня 2009 року, № 3799 від 20 лютого 2009 року, № 3707 від 20 лютого 2009 року, № 4734 від 20 березня 2009 року, № 8262 від              21 квітня 2009 року, № 13107 від 20 травня 2009 року, № 14939 від 22 черня 2009 року, № 18144 від 20 липня 2009 року, а тому судам необхідно самостійно встановити факт своєчасності сплати задекларованих позивачем зобов`язань шляхом дослідження відповідних платіжних документів.
Також поза межами досліження судами попередніх інстанцій залишилися обставини щодо дотримання (або пропущення) позивачем строку звернення до суду з позовом про стягнення пені, нарахованої за період з 2008 року.
Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про неповноту встановлення судами обставин, які входять до предмета доказування при розгляді адміністративного позову та мають значення для правильного вирішення справи, а також про непідтвердження відповідних обставин та фактів належними доказами та у передбачений чинним законодавством спосіб. 
Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування, надати їм правильну юридичну оцінку та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України (в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази або встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановили при цьому фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної податкової  інспекції у Надвірнянському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задовольнити частково. 
Скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від         14 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року, а справу № 2а-919/12/0970 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                     І. А. Гончарова

Судді                                                                                                              І. Я. Олендер

                                                                                                              Р. Ф. Ханова