ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4969/20 Справа № 205/3741/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.
за участю секретаря Кругман А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінський районний суд м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем поживання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем поживання.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2000 року, та зареєстрованого в КП “ДМБТІ” за реєстровим № 255549. У вищевказаному домоволодінні зареєстровані він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час не проживають у належному йому будинку за адресою:   АДРЕСА_1 . На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням   АДРЕСА_2 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку з вищевказаного домоволодіння.
Рішенням Ленінський районний суд м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням АДРЕСА_1 . В частині позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням АДРЕСА_1 , та примусового зняття з реєстраційного обліку відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 10 лютого 2020 року скасувати частково в частині відмови про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням АДРЕСА_1 , та примусового зняття з реєстраційного обліку, та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
       Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить прав володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна.
       Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
       Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       Згідно зі ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
       Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2000 року, та зареєстрованого в КП “ДМБТІ2 за реєстровим № 255549 (а.с.9-11).
       З адресної книги вбачається, що за адресою:  АДРЕСА_1  відповідач ОСОБА_2  зареєстрована з 19 серпня 1984 року, а відповідач  ОСОБА_7  зареєстрована з - 19 вересня 2006 року (а.с.15).
       За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 10 травня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована з 03 лютого 1998 року, а відповідач ОСОБА_7 - з 04 жовтня 2008 року (а.с.30, 31).
       На підставі розпорядження в.о. міського голови № 897-р від 26 листопад 2015 року “вул. Леніногорська” у м.Дніпропетровську перейменовано на “вул. Миколи Хвильового”.
       Позивач  ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є братом та сестрою.
       Позивач, звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, зазначав, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у належному йому домоволодінні, однак не проживаює в ньому тривалий час.
       Встановлено, місце проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 було зареєстроване з - 03 лютого 1998 року, тобто до моменту набуття права власності позивачем на домоволодіння. Відповідач ОСОБА_2 не є такою, що самоправно вселилася до жилого приміщення. 
У ОСОБА_2 виникло право на користування спірним житлом на законних підставах, вказане домоволодіння було місцем її постійного проживання.
Позивач ОСОБА_1 , на момент набуття права власності на вказаний будинок, був обізнаний про реєстрацію та проживання його сестри ОСОБА_2 у будинку та за певної обачності повинен був передбачити характер та вагу такого обтяження його нерухомості.
Судом було встановлено, позивач чинив перешкоди ОСОБА_2 у проживанні у будинку. 
У судовому засіданні в апеляційному суді позивач ОСОБА_1 пояснив, що замки на дверях будинку він замінив та у ОСОБА_2 ключі від дверей будинку відсутні.
Доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 у власності нерухомості, іншого місця проживання матеріали справи не містять.
Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 
Доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки ОСОБА_2 тривалий час без поважних причин не проживає у будинку є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Ленінський районний суд м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року в оскаржуваній частині — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя 
Судді