ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2020 року                                                                                      Справа № 906/977/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Філіпова Т.Л. 
при секретарі судового засідання Першко А.А.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року в справі №906/977/19 (суддя - Машевська О.П.)
час та місце ухвалення: 27 квітня 2020 року; м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65; повний текст рішення складено 8 травня 2020 року                                             
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
Третя особа 1: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз";
Третя особа 2: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"                                 
про повернення в натурі безпідставно набутого природного газу в обсязі 324,960 тис.куб. м;
стягнення 2 171558 грн
за участю представників сторін:
від Позивача - Оніщук В.М.;
від Відповідача - Приведьон В.М.;
від Третьої особи 1 - Довгалюк Р.О.;
від Третьої особи 2 - Кисіль Т.В..

ВСТАНОВИВ:
 Акціонерне товариство «Укртрансгаз»  (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Житомирської  області з позовом до   Комунального підприємства «Озерне» Новогуйвинської селищної ради (надалі - Відповідач) про:
·          зобов`язання Відповідача повернути Позивачу в натурі безпідставно набуте майно – природний газ в обсязі 324,960 тис.куб. метрів;
·          стягнення з Відповідача на користь Позивача 2171558 грн 20 коп., що є вартістю безпідставно набутого майна – природного газу в обсязі 324,960 тис. куб. метрів.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28 листопада 2019 року було залучено до складу учасників справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача:  Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» (надалі – Третя особа 1); Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі – Третя особа 2).
Позовні вимоги вмотивовані тим, що Відповідач  безпідставно набув з газотранспортної системи 324,960 тис. куб. метрів природного газу, власником якого є Позивач, що підтверджується тим, що Відповідач за відсутності у нього постачальника природного газу у березні 2017 року та всупереч встановленого (абз.2 п.3 гл. 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи та пункту 10 розділу 2 Правил постачання природного газу) обов`язку самостійно     припинити власне газоспоживання у цьому місяці, без будь-яких підстав, в тому числі, без оформлення будь-яких договірних відносин з Позивачем, здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи через     газорозподільну систему в обсязі 324,960 тис. куб.м, оператором якої є     Третя особа 1. Позивач вказав, що спірний об`єм газу      було придбано Позивачем за укладеними договорами купівлі-продажу природного газу з Третьою особою 2.     В якості правових підстав позову Позивач покликається на статтю 1212 Цивільного кодексу     України, відповідно до якої вважає себе потерпілим, а Відповідача - набувачем його     майна (природного газу) без достатньої на це правової підстави. Позивач посиланням    на статтю 1213 Цивільного кодексу України доводить, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. 

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Приймаючи дане рішення,        суд першої інстанції виходив з того, що     надавши оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам, встановивши, що Позивач     не довів належними та допустимими доказами наявність умов, що є правовою підставою для застосування статтей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України, зокрема факту безпідставного набуття Відповідачем     у березні 2017 року спірного природного газу в обсязі 324,960 тис. куб.м,     наявності у Відповідача такого газу в натурі станом на дату розгляду справи саме як власності Позивача, з огляду на що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу (том 2, а.с. 170-177), в якій з підстав,        висвітлених в ній,        просить скасувати  рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема,       мотивуючи апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що Відповідач за спірний період в березні 2017 року набув природний газ у обсязі 324,960 тис.куб.метрів, та здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи тобто з ресурсу Позивача. На переконання Позивача, Відповідач не зважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з Позивачем здійснив відбір природного газу в березні 2017 року набувши природний газ у обсязі 324,960 тис.куб.метрів, що є правовою підставою для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України. Також апелянт зазначає, що оскільки у березні 2017 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 324,960 тис.куб. метрів природного газу Відповідачем було здійснено з обсягів природного газу Позивача, що були ним придбані за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 червня 2020 року (том 2,                а.с. 196) відкрито апеляційне провадження у справі №906/977/19 за апеляційною скаргою Позивача. Встановлено Відповідачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 30 червня 2020 року надійшов відзив Відповідача (том 2, а.с. 199-203), в котрому з підстав, наведених у даному відзиві, Відповідач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення. При цьому, Відповідач зазначив, що був     покупцем природного газу за договорами купівлі-продажу №4619/1617-ТЕ-10 від 12 вересня 2016 року (для виробництва теплової енергії для надання послуг для населення), № 4838/1617-БО-10 від 31 жовтня 2016 року (для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами) та №4839/1617-КП-10 від 31 жовтня 2016 року (для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій), укладеними з Третьою особою 2, а тому доводи Позивача про відсутність постачальника природного газу у Відповідача в березні 2017 року на переконання Відповідача не відповідають дійсності.     Відповідач наполягає на тому, що обсяги фактично отриманого природного газу від постачальника у березні 2017 року становили 324,960 тис. куб. м, що підтверджується, зокрема, документами, складеними самим Позивачем, а саме рахунком Позивача з в особі філії УМГ "Київтрансгаз" № НОМЕР_1 /BRD/2016/0038 від 31 березня 2017 року на суму 35208 грн та актом № 03-17-1604000583/BRD/2016/0038 від 31 березня 2017 року наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за березень 2017 року по обсягу спожитого газу - 324 960 тис. куб.м.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 1 липня 2020 року було призначено розгляд справи на 12 серпня 2020 року об 15:00 год.
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 1 липня 2020 року надійшов відзив Третьої особи 1 (том 2, а.с. 213-218), в котрому з підстав, наведених у даному відзиві, Третя особа 1 просила залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення. При цьому, Третя особа 1 зазначила, що відмова     Третьої особи 2 здійснювати оформлення номінації споживачам, які відносяться до підприємств теплової енергетики, в тому числі у березні 2017року, є порушенням розпорядження     КМУ від 5 жовтня 2016 року №742-р. "Деякі питання опалюваного сезону 2016/17 року".
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 21 липня 2020 року надійшли письмові пояснення від Третьої особи 2 (том 3, а.с. 1-4), в яких з підстав, наведених у поясненнях, Третя особа 2 просила скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове яким задоволити позовні вимоги Позивача в повному обсязі. Третя особа 2 вказала, що у березні 2017 року не здійснювала     Відповідачу постачання природного газу. Спожитий Відповідачем природний газ не належав     Третій особі 2 та був фактично спожитий поза межами дії договорів постачання природного газу, тобто самовільно. Саме лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин. 
23 липня 2020 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли заперечення Третьої особи 1 на пояснення Третьої особи 2, в котрих з підстав, наведених у даних поясненнях, Третя особа 1 просила залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення. При цьому, Третя особа 1 зазначила, що до вирішення цього спору слід враховувати преюдиціальні обставини, встановлені в рішенні суду від 29 грудня 2018 року у справі №906/408/18.             
      Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 серпня 2020 року клопотання Третьої особі 1  про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та  клопотання Відповідача, Позивача  про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції було задоволено. Призначено розгляд справи в режимі відеоконференції. 
      Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 серпня 2020 року, з підстав, зазначених у даній ухвалі, розгляд справи було відкладено на 28 серпня 2020 року об 12:00 год..
          В судовому засіданні від 28 серпня 2020 року, яке було проведено в режимі відеоконференції,  Позивач  підтримав доводи апеляційної скарги,    з-підстав,     наведених в апеляційній скарзі,        просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги. Зауважив при цьому, що саме лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо виконання договірних зобов`язань саме за березень 2017 року, так як акти приймання-передачі природного газу не підписані зі сторони Третьої особи 2. Газ спожитий Відповідачем належить Позивачу та мав би бути ним використаний для надання послуги балансування.
В судовому засіданні від 28 серпня 2020 року, Відповідач  заперечив щодо доводів,        наведених в апеляційній скарзі Позивача,        просив відмовити в її задоволенні,        а рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Зауважив при цьому, що в матеріалах справи відсутні докази щодо несанкціонованого відбору природного газу та відсутності договірних відносин між сторонами. Також представник Відповідача вказав  що не заперечує  проти споживання газу в відповідному  об`ємі, а оскільки  Третя особа 2 заперечує проти постачання та надання відповідно ї номінації щодо спірного об`єму газу, відповідно даний газ Третя особа 2 й не обліковує, що є підставою для утруднення проведення розрахунків за спожитий об`єм газу. Також представник Відповідача просив стягнути з Позивача судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10000 грн.
В судовому засіданні від 28 серпня 2020 року, яке було проведено в режимі відеконференції поза приміщенням суду, представник Третьої особи 1 заперечив щодо доводів Позивача,        наведених в апеляційній скарзі,        просила відмовити в її задоволенні,        а рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Зауважив при цьому, що відмова     Третьої особи 2 здійснювати оформлення номінації споживачам, які відносяться до підприємств теплової енергетики, в тому числі у березні 2017 року, є порушенням розпорядження     КМУ від 5 жовтня 2016 року №742-р. "Деякі питання опалюваного сезону 2016/17року". Також, представник Третьої особи 1 вказав на існування та на виконання договірних відносин між Позивачем ста Відповідачем, що унеможливлює застосування конструкції статті 1212 Цивільного кодексу України.
В судовому засіданні від 28 серпня 2020 року, яке було проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду,  представник Третьої особи 2  підтримав доводи апеляційної скарги Позивача,    з-підстав,     наведених в апеляційній скарзі та поясненнях на апеляційну скаргу,        просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги. Представник зауважив при цьому, що Третьою особою 2 не підписувалися акти приймання-передачі обсягів природнього газу саме за березень 2017 року так як не підтверджувалися та не подавалися для Позивача відповідні номінації та спірні обсяги природнього газу за березень 2017 року, що є правом Третьої особи 2 а не її обов`язком.
Заслухавши пояснення  Позивача, Відповідача, Третьої особи 1, Третьої особи 2 дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, письмових пояснень, стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення,        а оскаржуване рішення без змін. При цьому, апеляційний суд виходив з наступного. 

Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2017 року між Позивачем та Третьою особою 2 було укладено договір № 1701001564-ВТВ про закупівлю природного газу     для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування (надалі – Договір на закупівлю природного газу; том 1, а.с. 23-27). 
За умовою     пункту 3.1     Договору     на закупівлю природного газу,  Третя особа 2 передає Позивачу газ у загальному потоці у віртуальній точці, на якій відбувається передача природного газу, у значенні Кодексу; право власності на газ переходить від Третьої особи 2 до Позивача у віртуальній точці, на якій відбувається передача природного газу, у значенні Кодексу;  після переходу права власності на газ Позивач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.     
31 березня 2017 року між Позивачем та Третьою особою 2 підписано акт приймання-передачі     природного газу на виконання умов Договору про закупівлю природного газу, за яким Третя особа 2 передала, а Позивач прийняв у березні 2017року імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711210000, ввезений на митну територію Третьої особи 2 для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування     в обсязі 143355 тис.куб.м за ціною без ПДВ за 1000 куб.м. - 7 866 грн на загальну суму у 1 353 156    516 грн (том 1, а.с. 22).     
Відповідно до Звіту про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу Третьої особи 1, між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за березень 2017 року у     рядку     за номером V     графи "категорія/назва постачальника" зазначено "теплогенеруючі підприємства всього, в т.ч. / Нафтогаз України     НАК"; графи "підтверджений обсяг номінацій" зазначено "20 140,000 тис. куб.м"; графи "фактичний обсяг за місяць" зазначено" 13 159,606тис.куб.м"; графи "у тому числі з мереж Позивача: Київртансгаз та Львівтрансгаз" зазначено "10 144, 521 та 3 015,085 відповідно" (том 1,  а.с. 10). 
В наступному Звіті про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу Третьої особи 1 між замовниками послуги транспортування     (постачальниками) в розрізі їх контрагентів     (споживачів) за березень 2017 року у відповідних рядках графи "газотранспортна організація",     "назва постачальника", "назва споживача", "галузь" , "підтверджений обсяг за місяць" та "фактичний обсяг за місяць" зазначено в статусі постачальника "Третя особа 1", в статусі споживача "Відповідач", галузь використання природного газу "теплоенергетика", у графі     "підтверджений обсяг за місяць" відомості відсутні та у     графі     "фактичний обсяг за місяць" - 324,960 (тис. куб.м; 21). Зазначені два звіти Позивач отримав на свою поштову адресу 10 квітня 2017 року та 13 квітня 2017 року (що підтверджується відтиском печатки  Позивача; том 1, а.с. 10, 21).         
Постановою Кабінету Міністрів України №357 від 19 квітня 2016 року затверджено примірний договір про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії.
Окрім того,  між Відповідачем та Третьою особою 1 було укладено договір     купівлі-продажу №4619/1617-ТЕ-10 від 12 вересня 2016 року (для виробництва теплової енергії для надання послуг для населення), №4838/1617-БО-10 від 31 жовтня 2016 року (для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами) та №4839/1617-КП-10 від 31 жовтня 2016 року (для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій)), які діяли до 31 березня 2017 року включно (надалі – Договір на постачання природного газу; том 1, а.с. 41-52).
Предметом Договору на постачання природного газу був газ власного видобутку та/або імпортований природний газ. В подальшому на 2017 рік сторони погодили, що природний газ буде імпортований за ціною, визначеною     постановою КМУ від 1 жовтня 2015 року за     № 758.
Відповідно до пункту 2.1 Договору на постачання природного газу,  Третя особа 2 передає Відповідачу з 1 жовтня 2016 по 31 березня 2017 роках природний газ, у тому числі у жовтні - 140 тис.куб.м.; листопаді - 300 тис.куб.м., грудні -  400 тис.куб.м., січні – 430 тис.куб.м., лютому – 360 тис.куб.м., березні – 300 тис.куб.м.,  всього за І квартал 2017 - 1090 тис.кв.м..
Як визначено пунктом 3.1 Договору на постачання природного газу,  право власності на природний газ переходить від Третьої особи 2 до Відповідача після підписання актів приймання передачі.
За змістом пункту 3.2 Договору на постачання природного газу, Відповідач подає Третій особі 2 до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки Відповідачем Третя особа 2 може користуватися планованими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 цього Договору, на відповідний місяць.
У відповідності до пункту 3.5 Договору на постачання природного газу, обсяги постачання підтверджуються Третьою особою 2 шляхом подання Позивачу номінації на відповідний місяць постачання. Третя особа 2 протягом трьох днів з моменту підтвердження Позивачем номінації повідомляє Відповідачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу.
Відповідач зобов`язався подати, не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, Третій особі 2 - завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу, складеного між Відповідачем та Позивачем; підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу у розрахунковому періоді.
Як визначено пунктом 7.3 Договору на постачання природного газу, Третя особа 2 має право припинити або обмежити постачання природного газу для Відповідача в разі несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу комерційних вузлів обліку.
Пунктом 7.4 Договору на постачання природного газу визначено, що:  Третя особа 2 зобов`язалася виконувати умови цього Договору; забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов Договору.
Відповідач як споживач склав та підписав Акти приймання-передачі природного газу по Договору на постачання природного газу, зокрема, й акт приймання-передачі природного газу за 31 березня 2017 року  в обсязі 241,120 тис.куб.м., акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2017 року  в обсязі 82,800 тис.куб.м., акт приймання-передачі природного газу  за 31 березня 2017 року в обсязі 1,040 тис.куб.м. (том 1, а.с. 228-230), які у відповідності до умов пунктів    3.5 Договору на постачання природного газу направив Третій особі 2.
Однак Третя особа 2 своїм листом (том 1, а.с. 231-235) повідомила Відповідача, що у зв`язку з невиконанням Відповідачем умов пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України від 1 січня 2015 року №758 не буде підтверджено планові обсяги (номінації) природного газу, зокрема, за березень 2017 року та повернуто вказані акти споживачу. 
В той же час колегія суддів звертає увагу, що 31 березня 2017 року між Третьою особою 1 та Відповідачем було підписано Акт №ЖТП00007426 наданих послуг з розподілу природного газу за березень 2017 року в обсязі 324,96 тис.куб.м. (том 1, а.с. 80).
Колегія суддів звертає увагу, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводам № 1604000583 від 31 березня 2016 року (надалі – Договір на транспортування природного газу; том 1, а.с. 69-71), відповідно до якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (ГРС), а Відповідач зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими Договором.
Відповідно до пункту 2.1 Договору на транспортування природного газу, підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності у Відповідача місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби.
Відповідно до розділу 3 Договору на транспортування природного газу, послуги з транспортування газу оформлюються між Позивачем та Відповідачем актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.
У випадку, якщо Відповідач та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу, кількість протранспортованого газу Відповідачу  визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на ГРС.
Якщо Відповідач отримує газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу Відповідачу.
Позивач до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Відповідачу два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства; Відповідач протягом двох днів з дати одержання акта зобов`язався повернути один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою Відповідача, або надати мотивовану відмову від підписання акта; акт є підставою для проведення остаточних розрахунків.
Згідно з пунктом 8.1 Договору на транспортування природного газу, Позивач має право обмежити або припинити транспортування газу Відповідачу або його споживачам згідно з договором та визначеним законодавством порядком пооб`єктного припинення газопостачання споживачам, крім населення, у випадках зокрема не виділення Відповідачу планових обсягів постачання природного газу (лімітів).
21 листопада 2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 про уточнення річних планових обсягів транспортування природного газу магістральними трубопроводами на 2017 рік, відповідно до якої сторони домовились про транспортування по місяцях: у січні 2017 - 580 тис.куб.м., у лютому 2017 - 486 тис.куб.м., у березні 2017 - 404 тис.куб.м. (том 1, а.с. 72).
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498, за №1384/27829 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу", - затверджено типовий договір розподілу природного газу (том 1,         а.с. 73-75), відповідно до умов якого:
·          цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (пункт 1.1 договору);
·          цей правочин є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей    633,    634,    641    та    642 ЦК України    на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 1.3 договору);
·           за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (пункт 2.1 договору);
·           надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 6.6 договору).
1 січня 2016 року Відповідач, як споживач, шляхом підписання заяви-приєднання №09420Z550ВАТ016 приєднався до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) з оператором ГРМ - ПАТ «Київоблгаз» (том 1, а.с. 76).
На підставі     рахунку Позивача в особі філії УМГ "Київтрансгаз" № 03-17-1604000583/BRD/2016/0038 від 31 березня 2017 року на суму 38137 грн 31 коп. та акту №03-17-1604000583/BRD/2016/0038 від 31 березня 2017 року наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за березень 2017 року,     Відповідач  сплатив Позивачу кошти згідно платіжних доручень №139 від 29 березня 2017 року та     №162 від 18 квітня 2017 року за надані у березні 2017 року послуги по обсягу спожитого газу - 324 960 тис. куб.м (том 1, а.с. 79-84).
З приводу чого Відповідачем 21 квітня 2017 року було складено акт по оприбуткуванню природного газу використаного     в березні 2017року (том 1,  а.с. 88). 
Оскільки, на думку Позивача, Відповідач набув природний газ Позивача у березні 2017 року в обсязі 324,960 тис.куб.м без будь-якої правової підстави, то Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі про зобов`язання Відповідача повернути безпідставно набуте майно в натурі на підставі статтей    1212, 1213 ЦК України    та про відшкодування вартості такого майна.

Відповідно до частини 1    статті 1212 Цивільного кодексу України:    особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно    статті 1213 Цивільного кодексу України:    набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Правовий аналіз    статті 1212 Цивільного кодексу України    дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених    статтею 11 ЦК України).
Зокрема, з огляду на положення статтей     11,    202,    509,    626 Цивільного кодексу України    достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Таким чином, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
У своїй постанові від 4 грудня 2019 року в справі №917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України).

Поряд з цим, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору (на дану правову позицію в своїй апеляційній скарзі також покликається й Позивач, зважаючи на конструкцію статті 1212 Цивільного кодексу України).
Так, обґрунтовуючи безпідставне набуття Відповідачем природного газу в загальному обсязі 324,960 тис. куб. м. за березень 2017 Позивач посилається на те, що у зв`язку з відсутністю підтвердженого Третьою особою 2 обсягу поставки газу (номінації) Відповідач здійснив несанкціонований відбір за рахунок газу, придбаного Позивачем у Третьої особи 2.
Отже, оскільки сам факт споживання газу Відповідачем у визначених обсягах не заперечується,  колегією суддів оцінюється наявність або відсутність підстав для такого споживання та, відповідно, кваліфікації дій Відповідача із споживання природного газу як несанкціонованого відбору.
Відповідно до пунктів 18, 19, 27, 37 частини 1    статті 1 Закону України "Про ринок природного газу",    оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників); споживач - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
Частиною 1    статті 11 Закону України "Про ринок природного газу"    врегульовано, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.
Згідно частин 1, 3    статті 12 Закону України "Про ринок природного газу"        постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і    Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Відповідно до пункту 4 частини 1    статті 13 Закону України "Про ринок природного газу"    споживач має право, зокрема, на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
В частині 2    статті 13 Закону України "Про ринок природного газу"    визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу;  припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
В пункті 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених    постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року  № 2496    (надалі - Правила постачання природного газу, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.
В пункті 2 розділу II Правил постачання природного газу, визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
За приписами пункту 19 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник зобов`язаний: дотримуватись вимог цих Правил; забезпечувати постачання природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору природного газу та розрахунків за нього.
В пункті 21 розділу II Правил постачання природного газу визначено, що Споживач має право: на отримання природного газу в обсягах, визначених договором постачання природного газу, за умови дотримання його умов.
Згідно пункту 6 розділу ІV Правил постачання природного газу, фактичне постачання природного газу новим постачальником може починатись виключно з першого числа розрахункового періоду, наступного за тим, у якому з новим постачальником було укладено договір на постачання, та за умови включення споживача до підтвердженої номінації постачальника в порядку, визначеному        Кодексом газотранспортної системи. 
При цьому колегія суду наголошує на тому, що  саме на момент відбору Відповідачем газу в березні 2017 року у нього були укладені вищевказані договори на постачання природного газу з Третьою особою 2,        що унеможливлює постачання природного газу новим постачальником.
Згідно з абзацами 1-3 пункту 9 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 10 розділу II Правил постачання природного газу, споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.
Водночас, підпунктом 4 пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого    Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758    (чинній в спірний період), встановлено  саме  обов`язок Третьої особи 2 постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього Положення.

Що ж стосується позиції Позивача та Третьої особи 2 з-приводу того, що Відповідач безпідставно забрав природний газ, оскільки на дані об`єми не були видані Третьою особою 2 відповідні номінації, то колегія суддів зауважує наступне.
Як вже зазначалось вище у даній судовій постанові, між Третьою особою 2 та Відповідачем було укладено Договори на постачання природного газу, за умовами яких Третя особа 2 зобов`язалася передати у власність Відповідача у 2016-2017 роках природний газ, а Відповідач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на договірних умовах.
Вказаними Договорами на постачання природного газу сторонами було узгоджено обсяги постачання та споживання природного газу, зокрема, в І кварталі 2017 року (січень-березень 2017 року): 1090 тис.куб.м.
При цьому, колегія суддів зауважує, що  встановлення наявності/відсутності факту несанкціонованого відбору Відповідачем природного газу в спірний період поставлено в залежність від дослідження договірних відносин з його постачання та обставин виконання обов`язку надання постачальником номінацій.
Згідно пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, місячна номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).
Несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.
Підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника.
Отже, виходячи із правового контексту вищенаведених норм, судом першої інстанції вірно зауважено, що за відсутності у споживача підтвердженого обсягу газу - номінації, фактичний відбір Відповідачем обсягу газу, може вважатися несанкціонованим відбором природного газу.
Водночас, згідно з    розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 2016 року за №   742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з    постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії", та з дотриманням принципу недискримінації (пункт 1); операторам газорозподільних систем до початку опалювального сезону забезпечити постачання природного газу на джерела теплової енергії теплогенеруючих і теплопостачальних організацій (пункт 2).
Колегія суддів беручи до уваги те, що Третя особа 2 на підставі спеціального нормативно-правового акта щодо опалювального сезону 2016/2017 року (яким є    розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 2016 року № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року") зобов`язана була видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, прийшла до висновку, що це є обов`язком Третьої особи 2, а не її правом.
Аналогічний висновок про обов`язок АТ "НАК "Нафтогаз України" видати номінації відповідно до вказаного    розпорядження    також викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 травня 2018 року в справі № 926/680/17, від 21 березня 2018 року в справі №911/656/17, від 4 квітня 2018 року в справі № 904/5094/17, від 15 березня 2018 року в справі № 922/345/17.
За наведеного вище вбачається безпідставність доводів апеляційної скарги Позивача про нездійснення Третьою особою 2   поставки Відповідачу спірних об`ємів газу в період січень-березень 2017 року спростовуються дією спеціального нормативно-правового акта щодо опалювального сезону 2016/2017 року.
Статтею 10 Закону України "Про теплопостачання"    встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання, вирішення інших питань у сфері теплопостачання відповідно до законів України.
Відповідно до    статті 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Водночас суд наголошує, що  на підставі    розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 2016 року №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", яке є обов`язковим до виконання, на НАК «Нафтогаз України» та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до укладених договорів ще на початку опалювального сезону. При цьому, хоча у названому розпорядженні міститься вказівка на обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону, це не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки встановлений обов`язок полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 925/358/18.
Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити, що невидача номінацій Третьою особою 2 унеможливлює безперешкодне отримання споживачами відповідно до укладених договорів постачання необхідних обсягів природного газу задля забезпечення населення тепловою енергією, що є однією з пріоритетних завдань державної політики у сфері теплопостачання в період опалювального сезону.
При цьому, апеляційна інстанція констатує, що ненадання номінації на наступний місяць щодо планових обсягів постачання природного газу не звільняє Третю особу 2 від обов`язків постачати природний газ Відповідачу, як споживачу по укладеним між ними договорам постачання природного газу. Планові обсяги постачання природного газу визначені сторонами в пункті 2.1 вказаних Договорів постачання природного газу, укладених Відповідачем з Третьою особою 2, і такі обсяги постачання є узгодженими в силу умов вказаних Договорів.
Таким чином, враховуючи положення Договорів на постачання природного газу, укладених між Третьою особою 2 та Відповідачем, норми наведених законодавчих та підзаконних нормативних актів (зокрема,    розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 2016 року № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року"), апеляційний господарський суд констатує те, що обсяги споживання природного газу Відповідачем не можуть бути кваліфіковані саме як несанкціонований відбір природного газу за березень 2017 року в обсязі 324,960 тис.куб.м.
При цьому колегія апеляційного господарського суду приходить до такого висновку і фраховує факт дійсності та не оспорення Договору на постачання природного газу, в розрізі узгоджених об`ємів на постачання газу по кожному місяцю окремо. Відтак, суд вважає, що  споживання    Відповідачем у спірний період природного газу здійснювалося саме на підставі укладених з Третьою особою 2 договорів постачання природного газу, що    нівелює твердження Позивача про відсутність у Відповідача будь-яких підстав для відбору природного газу у відповідний період, так і твердження Позивача щодо того, що відсутні докази щодо факту виникнення таких відносин саме на підставі умов та на виконання відповідного договору, адже інших договірних відносин між сторонами не існує.
Що ж стосується долученої до матеріалів Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/16697/17, то колегія суддів не приймає її до уваги, з огляду на те, що Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року, касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року у справі №826/16697/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Окрім того, стосовно наведених в апеляційній скарзі доводів Позивача про несанкціонований відбір Відповідачем газу, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження саме несанкціонованого відбору Відповідачем природного газу.
Доводи ж Третьої особи 2 щодо відсутності підписаних саме зі сторони Третьої особи 2 актів приймання-передачі за березень 2017 року, як доказу передачі товару, визначаються  судом апеляційної інстанції непереконливими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що Відповідач акти за березень 2017 року надсилав Третій особі 2, проте Третя особа 2 їх не підписала. Разом з тим, вказані доводи не підтверджують факту безпідставного набуття Відповідачем природного газу за укладеними договорами та, відповідно, правомірності застосування до даних правовідносин    статті 1212 ЦК України.
Щодо доводів Третьої особи 2 у справі про відсутність замовлення природного газу на березень 2017 року для Відповідача, то колегія суддів зазначає, що в порушення умов укладених договорів (якими було передбачено отримання Відповідачем у березні 2017 року спірний обсяг природного газу) Відповідача не було повідомлено про те, що природний газ на березень 2017 року поставлятись не буде.         
А відтак, із зазначеного вище в даній судовій постанові вбачається, що Відповідач здійснював споживання природного газу у березні 2017 року із дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, на підставі укладеного із Третьою особою 2 Договору постачання природного газу, що спростовує доводи Позивача про відсутність будь-яких договірних зобов`язань та доказів їх виконання саме у березні 2017 року.
Отже, судова колегія дійшла до висновку, що природний газ в обсязі 324,960 тис. куб метрів був поставлений Відповідачу через газотранспортну систему на підставі Договору на транспортування природного газу з Позивачем від 31 березня 2016 року  та акту № 03-18-160500099/665-Т від 31 березня 2018 року, що повністю спростовує безпідставність транспортування та набуття зазначеного обсягу природного газу.
При цьому апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що  відповідно до акту                           №03-17-1604000583/BRD/2016/0038 від 31 березня 2017 року про транспортування природнього газу та акту наданих послуг з розподілу природного газу від 31 березня 2017 року, природній газ в обсязі 324,96 тис. куб метрів було транспортовано та розподілено, а тому відповідно і поставлено.
Підсумовуючи усе вищенаведене, з урахуванням того, що між Позивачем, Відповідачем та Третіми особами станом на березень 2017 року існували договірні відносини з визначеним обсягом постачання, розподілу та транспортування природного газу, відповідно до укладених договорів, і Відповідачем не було здійснено перевищення обсягу місячних норм з відбору природного газу в розмірі визначеному на березень 2017 року, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно.
Дане рішення було прийнято місцевим господарським судом, а тому Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в даній частині  без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення. 

Щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 2171558 грн 20 коп., що є вартістю вищевказаного природного газу в обсязі 324,960 тис.куб.м, слід зазначити, що виходячи з положень    статті 1213 Цивільного кодексу України, повернення безпідставно набутого майна в натурі та відшкодування вартості такого    майна є взаємовиключними способами судового захисту в кондиційних правовідносинах.
При цьому, законодавцем сформульована пріоритетність натурального повернення безпідставно набутого майна, тоді як грошове відшкодування такого майна застосовується у випадку встановлення судом (доведення Позивачем) неможливості його повернення.
Наразі, в позовній заяві зазначені вимоги заявлені одночасно Позивачем як самостійні вимоги.
Положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості, з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.
Відповідно така вимога Позивача ґрунтується на тих самих підставах, що й вимога про зобов`язання повернути природний газ, та заявлена з метою стягнення вартості газу в разі відсутності газу у Відповідача. Тобто заявлені в позові вимоги мають альтернативний характер, тоді як в силу приписів чинного процесуального законодавства суд здійснює розгляд справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених вимог, а висновок про задоволення позову чи відмову у його задоволенні не може залежати від настання певних обставин справи.
Оскільки Позивачем обставин безпідставного набуття Відповідачем майна не доведено, то колегія суддів  відмовляє в задоволенні позову про стягнення 2171 558 грн 20 коп.. 
Дане рішення було прийнято і місцевим господарським судом, а тому Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду і в цій частині без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення. 
Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. 
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Позивача згідно    статті 129 Господарського процесуального кодексу    України.

Окрім того апеляційний господарський суд констатує, що представник Відповідача (адвокат Приведьон В.М.) подав до Північно-західного апеляційного господарського суду клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (том 2, а.с. 203), з огляду на що колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України: учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з  детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;     розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
За положеннями частини     1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;             розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті     6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"     адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
В силу дії     статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"     гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
З матеріалів справи слідує, що представником Відповідача було подано до Північно-західного апеляційного господарського суду     відзив, в котрому було зазначено про те, що Відповідач просить стягнути з Позивача судді витрати в сумі 10000 грн  (том 2, а.с. 202-203).
Як вбачається із матеріалів справи 1 листопада 2019 року між Приведьоном В.М. (адвокат) та Відповідачем (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 11 (том 1, а.с. 128-129).
Сторонами погоджено предмет договору: надання правничої допомоги у всіх справах, що пов`язані із захистом, відновленням порушених прав.
Виплату гонорару в розмірі 10000 грн погоджено в Додатковій угоді № 8 до Договору про надання правничої допомоги №11 від 19 червня  2020 року (том 1, а.с. 204).
Відповідно до Детального опису та розрахунку наданих послуг, вбачається вид та вартість наданих адвокатом Приведьон В.М. адвокатських послуг та кількість годин витраченого на них часу (том 2, а.с. 205). 
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009             передбачено, що правова допомога є     багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з наведеного     слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (дана правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від  27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
Колегія суддів враховує , що адвокат Приведьон В.М. знайомився з матеріалами справи, збирав та надавала суду докази, готував відзив на апеляційну скаргу, здійснював підготовку та приймав безпосередню участь у судових засіданнях.
Отже колегія суддів приходить до висновку, що із досліджених та поданих до матеріалів справи доказів вбачається, що в рамках даної справи адвокат Приведьон В.М. надавав правову допомогу Відповідачу.
Визначені сторонами послуги пов`язані з предметом судового розгляду, включають визначення правової позиції по справі, складення процесуальних документів, участь у судових засіданнях.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги .
Отже, достатньо підставою для визначення суми гонорару є його фіксований розмір та умови виплати у договорі про надання правової допомоги.
Окрім того, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає такої обов`язкової умови сплати гонорару як складення сторонами акту виконаних робіт.
Відтак, колегія суду вважає достатніми доказами надання правничої допомоги надані договір та Розрахунок гонорару.
Об`єднана Палата Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року зробила наступний правовий висновок, що:     «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено».
Таким чином, достатньо підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про перерахування коштів на користь адвоката.
Згідно із частиною     5 статтею 126 ГПК України,     у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 статті     126 ГПК України     встановлено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Приймаючи дане  рішення суд апеляційної інстанції враховує і факт відсутності будь-яких заперечень поданих суду. 
Частиною 4 статті 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що судове рішення винесено апеляційним господарським судом на користь Відповідача, відповідно до вищезазначеної норми діючого законодавства України судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції підлягають покладенню на Позивача.     
З огляду на усе вищеописане у даній судовій постанові, беручи до уваги доведення адвокатом Приведьон В.М. обставин надання професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн, погодження суми гонорару, оскільки сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи, враховуючи що Позивачем в порядку, визначеному пунктом 5 статті 126 ГПК України не доведено можливість їх зменшення, зважаючи на факт відмови     в задоволенні апеляційної скарги Позивача, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність покладення зазначених витрат на Позивача в сумі 10000грн.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

                      ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року в справі №906/977/19 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року в справі №906/977/19 - залишити без змін.
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код ЄДРПОУ 30019801) на користь Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (12443, Житомирська область, смт. Озерне, вул. Авіаційна, 57, код ЄДРПОУ 35185011) 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.                             
4. Господарському суду Житомирської     області видати відповідний наказ.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
6. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
7. Справу №906/977/19 повернути Господарському суду Житомирської     області.
Повний текст постанови виготовлено 2 вересня 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.