ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 р.	Справа № 480/3234/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми, повний текст складено 27.05.20 року по справі № 480/3234/20
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 )                
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), і просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період проходження служби з 01.07.2015 по 30.11.2018; грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (як матері, що має двох дітей віком до 15 років) в період з 11.07.2010 до 20.11.2017; середнього заробітку у розмірі щомісячного грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні 21.01.2020 по день фактичного розрахунку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 : індексації грошового забезпечення в період проходження служби з 01.07.2015 по 30.11.2018; грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (як матері, що має двох дітей віком до 15 років) в період з 11.07.2010 до 20.11.2017 на час виключення із списків особового складу; середнього заробітку у розмірі середнього щомісячного грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні 21.01.2020 по день фактичного розрахунку.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2020р. позовну заяву ОСОБА_1 до 5-го прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії  повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції представником позивача Давиденко Ігорем Анатолійовичем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що із законністю та обґрунтованістю оскарженої ухвали неможливо погодитися, так як винесена вона з порушенням норм процесуального та матеріального права за неправильно встановлених обставин справи. Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №826/5500/18, в якій зазначено, що трактування положень статті 59 КАС України у протилежному аспекті, є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя. Зазначає, що у разі коли до адміністративного суду звертається представник юридичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або ж безпосередньо керівником юридичної особи, що видав довіреність. Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року по справі №620/623/19. адміністративне провадження №К/9901/26630/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №826/5500/18, в якій також зазначено, що трактування положень статті 59 КАС України у протилежному аспекті, є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя. Вказує, що  наявна в матеріалах позову по справі № 480/3234/20 копія довіреності від 11.03.2020 року, засвідчена підписом представника Легейди О.О. Давидка І.А., підтверджує повноваження останнього як представника позивача на підписання та подання позовної заяви до суду та на засвідчення копії довіреності власним підписом, а оскаржена ухвала відбулася за умов порушення вказаних вище норм матеріального та процесуального права. На підставі наведеного вище просить ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року по справі № 480/3234/20, провадження № 2-а/818/3324/20, скасувати.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .   
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши  ухвалу  суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви не додано оригінал довіреності або належним чином завіреної її копії, а тому копія довіреності не вважається документом, який підтверджує повноваження представника, оскільки доказів наявності саме у ОСОБА_2 повноважень щодо засвідчення копії довіреності, у розумінні статті 59 КАС України (згідно закону, установчих документів) до суду не надано.
Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до п.3 ч.6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 КАС України  у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України) сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно з ч. 3 ст. 55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Частиною 3 ст. 59 КАС України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, зокрема, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
За приписами ч. 5, 6 ст. 59 КАС України встановлено:
– відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді;
– оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (ч. 8 ст. 59 КАС України).
Статтею 60 КАС України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч. 1, 2 цієї статті).
Згідно з ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) довіреність — це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.
Положення ст. 238 ЦК України передбачають, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
У справі, що розглядається, питанням, яке підлягає вирішенню, є наявність у представника позивача в адміністративному процесі права самостійно засвідчити копію довіреності, і чи буде така, засвідчена самим представником копія довіреності, належним доказом наявності у нього відповідних повноважень з представництва.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Специфіка представництва за довіреністю в адміністративному судочинстві зумовлена його публічно-правовим та офіційним характером і визначена відповідними нормами КАС України.
Відповідно до наведеної вище ч. 5 ст. 59 КАС України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді, а наступна частина цієї ж статті передбачає також інший порядок засвідчення «визначений законом».
Водночас, законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду.
У разі коли до адміністративного суду звертається представник фізичної або юридичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 826/5500/18, в якій також зазначено, що трактування положень ст. 59 КАС України у протилежному аспекті, є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя. Наведене випливає і з практичної реалізації нотаріального посвідчення копій довіреності та (або) посвідчення копій довіреності керівником юридичної особи, що її видав, пов`язаної із настанням збитків матеріального характеру, часовими затратами та ін. Таке неправомірне обмеження права на доступ до суду полягає у надмірному формалізмі.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду слід вважати підтвердженими повноваження представника особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності і за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення такої дії.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника юридичної особи вимогам ст. 59 КАС України, зокрема при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо. Крім того, зазначила, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у ч. 1 ст. 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, позовна заява від імені ОСОБА_1 підписана Давидко Ігорем Анатолійовичем, як представником за довіреністю.
Згідно додатків до позовної заяви, на підтвердження повноважень на представництво у даній справі представник позивача надавав до суду копію довіреності.
Проте колегія суддів зазначає, що суд 1 інстанції дану копію довіреності разом з усіма додатками до позовної заяви повернув позивачці. Копії в матеріалах справи відсутні, що унеможливлює зробити будь які інші висновки на підставі зазначеної копії довіреності, а відповідно і встановити обґрунтованість висновків суду першої інстанції .
З огляду на наведений в оскаржуваній ухвалі зміст довіреності,  копія довіреності завірена представником позивача,  підтверджувала повноваження останнього як представника Легейди О.О. на подання позовної заяви, зокрема й на засвідчення копії довіреності власним підписом.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підписання позовної заяви особою, яка не має такого права, а відтак і про наявність підстав для повернення цієї скарги на підставі  ст. 169 КАС України, що призвело до порушення норм процесуального права та постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджала подальшому провадженню у справі.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року в справі № 826/30/18.
Посилання суду першої інстанції на ухвали Верхового Суду від 19.02.2018 по справі № 826/3094/17,  № 813/2868/17, від 05.01.2018 у справі К/9901/224/18, від 01.03.2018 по справі № 812/1121/17, від 07.03.2019 у справі № 826/12322/17, а також рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2018 по справі № 820/5005/17, Восьмого апеляційного адміністративного суду в ухвалі від 29.05.2019 у справі № 857/5552/19, є не обґрунтованими. Дані судові рішення не є рішеннями, які є обов`язковими до виконання, та таким що мають преюдиційне значення для вирішення даної справи.
При цьому,  в даному випадку, з урахуванням предмету позову, підлягає застосуванню постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 826/5500/18.
Відповідно до ст.320 КАС України підставами  для  скасування  ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і  направлення  справи  для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року по справі № 480/3234/20  скасувати.
Справу направити, до суду першої інстанції для продовження розгляду. . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  28.09.2020 року