ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 р. 	Справа № 520/1929/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.03.20 року по справі № 520/1929/2020
за позовом             ОСОБА_1  
до            Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про визнаня дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області, щодо припинення виплати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 призначеної йому пенсії з 01 січня 2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 пенсії з часу її припинення, тобто з 01.01.2020 року та виплатити недоплачені суми пенсії з 01.01.2020 року, з виплатою всієї виниклої заборгованості, з урахуванням підвищення військовим пенсіонерам з 01.01.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити виплату ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 заборгованості по пенсії за період з 01 січня 2020 року по день ухвалення рішення по справі відповідно до статті 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058- IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без врахування положень Постанови КМУ № 335 від 25 квітня 2018 року та Постанови КМУ № 788 КМУ від 21.08.2019 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати з 01 січня 2020 року, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області подати звіт про виконання судового рішення по цій справі протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом;
- негайно звернути до виконання в межах суми стягнення пенсії за один місяць.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в місці її постійного проживання він був вимушений переїхати до м. Чугуїва, отримав довідку внутрішньо переміщеної особи та стала на пенсійний. Проте, відповідач з 01.01.2020 року припинив виплату пенсії з підстав, не передбачених    ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують право на пенсійне забезпечення. 
30.03.2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області, щодо припинення виплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), призначеної пенсії з 01 січня 2020 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), пенсії з часу її припинення, тобто з 01.01.2020 року та виплатити недоплачені суми пенсії з 01.01.2020 року, з виплатою всієї виниклої заборгованості.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити виплату ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) заборгованість по пенсії за період з 01.01.2020 року по день ухвалення рішення по справі відповідно до ч.2    статті 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.
У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. в дохід держави за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106. 
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на необґрунтованість рішення суду, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що відповідно до п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування та на підставі листа УПСЗН Чугуївської РДА Харківської області (лист від 28.11.2019 року № 04-13/3433) позивачу припинено соціальні виплати.
Позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: Луганська область, м. Красний Луч.
Згідно довідки № НОМЕР_2 від 24.11.2014 року позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Фактичне місце проживання/перебування позивача як внутрішньо переміщеної особи є: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області  та отримував пенсію, як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
ОСОБА_1 в адміністративному позові зазначав, що з 01.01.2020 року ГУ ПФУ в Харківській області припинено позивачу виплату пенсії без зазначення жодних причин.
Позивач, не погоджуючись із рішенням відповідача,  вважаючи вищевказане рішення незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси, звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області подати звіт про виконання судового рішення по цій справі протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення. Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.
Відповідно до ч.1 ст.308  КАС України  суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області, щодо припинення виплати ОСОБА_1 , призначеної пенсії з 01 січня 2020 року, зобов`язання ГУПФУ Харківської області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 , пенсії з часу її припинення, тобто з 01.01.2020 року та виплатити недоплачені суми пенсії з 01.01.2020 року, з виплатою всієї виниклої заборгованості та  здійснити виплату ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 01.01.2020 року по день ухвалення рішення по справі відповідно до ч.2    статті 46 ЗУ від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", звернення до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць,  суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання нарахування та виплату пенсії з часу її припинення, у зв`язку з чим, права позивача підлягають  судовому захисту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до    статті 46 Конституції України    громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до Преамбули    Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до    Конституції України    та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього    Закону.
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на    Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього    Закону,    законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно частини 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим    Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим   Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до пункту 16    Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Тобто, положення цього    Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.
Отже, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є    Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих    Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Частиною 1    статтею 49 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2    статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Таким чином, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, вказаною нормою визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.
При цьому, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1    статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено підстави для припинення виплати пенсії як непідтвердження місця проживання, а тому суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист УПСЗН Чугуївської РДА Харківської області (лист від 28.11.2019 року № 04-13/3433), яке стало підставою для припинення виплати пенсії позивачу.
З 22.11.2014 набрав чинності    Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яким відповідно до    Конституції    та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до    статті 7 цього Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
У пункті 1    постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам"    встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим    постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України.
З огляду на зазначене вбачається, що умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".
Відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"    підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.
Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.
Відповідачем не надано доказів скасування довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи. Факт того, що у позивача відсутній рахунок в установі ПАТ Державний ощадний банк, відповідачем також не доведено.
Згідно з пунктом 6 частини 1    статті 92 Конституції України    виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Крім того, у преамбулі до    Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до    закону    вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Колегія суддів зауважує, що непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою    законом    підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем. 
У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.
Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України    суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).
Таким чином, колегія суддів погоджується   з висновком суду першої інстанції про те, що  припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).
Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі №805/402/18.
За таких обставин, враховуючи відсутність факту прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу пенсії.
Враховуючи вищевикладене, а також протиправність припинення виплати пенсії позивачу, з метою відновлення порушеного права ОСОБА_1 колегія суддів  вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію з 01.01.2020 року та здійснити виплату заборгованості з 01.01.2020  року.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року по справі № 520/1929/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі № 520/1929/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко