УХВАЛА

05 жовтня 2020 року 
м. Київ

Справа №  904/1224/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Краснова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз?
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020
за заявою Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз?
про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 
за позовом Публічного акціонерного товариства ?Національна акціонерна компанія ?Нафтогаз України?
до Публічного акціонерного товариства ?Дніпрогаз?
про стягнення 104  708  654,02 грн,
ВСТАНОВИВ:
17.09.2020 (відповідно до відбитку штампу Верховного Суду "Скриня" на першому аркуші касаційної скарги) Акціонерне товариство ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз? звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020.
Розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз?, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 вказаного Кодексу, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.
Предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення 104  708  654,02 грн за договором від 04.01.2013 №13-118-ВТВ на купівлю-продаж приданого газу вартості природного газу, отриманого червні - грудні 2015 року.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 у справі №904/1224/18 у задоволенні позову відмовлено. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №904/1224/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2019,  рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 скасовано; прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.
07.07.2020 від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" надійшла заява про перегляд постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №904/1224/18 за нововиявленими обставинами, якою відповідач просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №904/1224/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Нововиявленою обставиною заявник вважає постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.06.2020 №1155 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 року №3017" (далі - Постанова №1155), відповідно до якої для Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" встановлено новий тариф на розподіл природного газу з 01.07.2020 у розмірі 0,59 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). Згідно з додатком № 2 до постанови від 24.06.2020 №1155, у пункті 2.2.2 передбачена компенсація витрат за попередні періоди у розмірі 6 759,4 тис. грн.
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" також вказує, що Постанова №1155 є визнанням органом державної влади факту дії тарифу, який не покривав витрат на закупівлю природного газу для виробничо-технологічних витрат минулих періодів, ці обставини не могли бути відомі заявнику (відповідачу) на час розгляду справи №904/1224/18, так як обов`язок НКРЕКП включити до тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами компенсацію вартості ВТВ за 2014-2015 роки підтверджується саме постановою НКРЕКП від 24.06.2020 №1155. Обставини, встановлені у Постанові №1155 свідчать про відсутність вини відповідача щодо неможливості проведення своєчасних розрахунків за договором, що, на думку заявника, є підставою вважати, що у разі врахування таких обставин судом під час розгляду справи №904/1224/18 мало б наслідком прийняття іншого судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 залишено без змін.
Ухвала мотивована тим, що Постанова №1155, якою для Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" встановлено новий тариф на розподіл природного газу з 01.07.2020 у розмірі 0,59 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ) та згідно з додатком №2 (пункт 2.2.2) передбачена компенсація витрат за попередні періоди у розмірі 6 759,4 тис. грн не є нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України, оскільки зазначену постанову прийнято після ухвалення рішення у справі №904/1224/18, тобто ця обставина не існувала на час винесення постанови Центральним апеляційним господарським судом від 13.02.2019. До того ж обставини відсутності вини відповідача у простроченні спірного грошового зобов`язання як підставу для відмови в позові у зв`язку із економічно необґрунтованим тарифом були предметом дослідження під час розгляду справи, як в апеляційній так і в касаційній інстанції, тобто ці обставини були відомі заявнику і він на них посилався; прийняття вказаної постанови не є істотною обставиною для розгляду цієї справи, оскільки предметом спору є договірні відносини, питання про відсутність вини відповідача у простроченні грошового зобов`язання було предметом дослідження під час розгляду справи. 
У поданій касаційній скарзі скаржник вважає ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
За змістом пункту 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України однією із підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
У частині четвертій цієї статті зазначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Згідно з частинами третьої, четвертої статті 325 Господарського процесуального кодексу України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.
У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
До нововиявлених обставин у розумінні процесуального законодавства відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. 
Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин у розумінні частини першої статті 320 Господарського процесуального кодексу України є одночасна наявність таких чотирьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи; по-друге, ці обставини не були встановлені судом, хоча повинні були бути встановлені; по-третє, ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-четверте, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). За відсутності принаймні однієї з цих ознак обставини не можуть вважатися нововиявленими та, відповідно, бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення.
Дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. 
При цьому є чітке розмежування поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту): так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з нормами Господарського процесуального кодексу України.
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи, або ті обставини, яких не існувало на момент вирішення спору.
Оскільки постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.06.2020 №1155 на момент вирішення спору не існувало, викладені у ній регуляторні положення не можуть вважатися нововиявленими обставинами.
Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали суду.
Таким чином, для Верховного Суду правильне застосування Центральним апеляційним судом норм права у розгляді справи № 904/1224/18 є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз? на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі №  904/1224/18 на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №  904/1224/18 за касаційною скаргою Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз? на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020.
2. Копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику, копію ухвали - іншим учасника справи.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                Г.М. Мачульський

Судді                                                                                          К.М. Пільков

                                                                                          Є.В. Краснов