ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 923/235/20	
Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.
                                                                     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі 
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД"
на рішення господарського суду Херсонської області від 05.05.2020, суддя в І інстанції Гридасов Ю.В., повний текст якого складено 05.05.2020 в м. Херсоні
у справі № 923/235/20
за позовом: Державної установи "Північна виправна колонія ( № 90)" 
до: Приватного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" 
про стягнення 93  670,84 грн. 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Державна установа "Північна виправна колонія ( № 90)" 
звернулася до господарського суду Херсонської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД", найменування якого змінено на Приватне акціонерне товариство "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД", про стягнення заборгованості у розмірі 93 670,84 грн., з яких:  85  787,09 грн. основної заборгованості, 2688,78 грн. пені, 366,95 грн. 3% річних та 4828,02 грн. понесених збитків у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ЄСВ, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору про надання послуг № 1/172 від 02.01.2019 щодо оплати вартості виконаних у грудні 2019 року робіт.
          В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору про надання послуг № 1/172 від 02.01.2019 не оплатив вартість виконаних у грудні 2019 року робіт, заборгованість становить 85 787,09 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також на підставі: п. 4.1 договору – 2 688,78 грн. пені, ч. 2 ст. 625 ЦК України - 366,95 грн. 3% річних, та, крім того, 4 828,02 грн. збитків у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ЄСВ, завданих неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором.
Рішенням господарського суду Херсонської області від 05.05.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на користь Державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)" 85787грн.09коп. основної заборгованості за договором за послуги надані у грудні 2019 року, 2688грн.78коп. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення термінів оплати за договором, 366грн.95коп. з урахуванням 3% річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України, 1993грн.66коп. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  відмовити у повному обсязі.
Скаржник вважає оскаржуване рішення таким, яке винесено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у рішенні недоведені обставини, що мають значення для справи, а місцевий господарський суд їх визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що як вбачається із акту прийому-передачі виконаних робіт від 30 грудня 2019 року, який позивач надає на підтвердження наявності основної заборгованості, його з боку відповідача було підписано представником ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» Чірковим А.О. Однак, позивачем до матеріалів позовної заяви не надано жодної довіреності на особу яка підписала вказаний акт. Враховуючи це, немає можливості встановити обсяг повноважень вказаної особи, та те, чи мала вона взагалі право на підписання акту прийому-передачі виконаних робіт від 30 грудня 2019 року. Тобто, позивачем на підтвердження факту надання послуг по договору № 1/172 від 02.01.2019 року не надано жодного первинного документу, який би відповідав вимогам закону та засвідчував факт здійснення господарської операції. Отже, вимога позивача про стягнення основного боргу не підтверджена жодними належними первинними документами та є необґрунтованою.
Враховуючи той факт, що позивачем на підтвердження факту надання послуг за договором від 02.01.2019 року не надано жодного первинного документу, який би відповідав вимогам закону та засвідчував факт здійснення господарської операції, то і вимога про стягнення пені та 3% річних є необґрунтованою та такою яка не підлягала задоволенню.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
          Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.01.2019 року між Державною установою «Північна виправна колонія (№ 90)» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД»   (замовник) було укладено договір про надання послуг № 1/172, згідно з п. 1 якого виконавець зобов`язався надати в день замовнику із числа засуджених від 15 до 30 осіб для виконання різних видів робіт (у період з « 02» січня 2019 року по « 31» грудня 2019 року), а замовник зобов`язався здійснити розрахунок за виконані роботи.
Роботи надаватимуться на об`єкті, розташованому за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Східне.
У розділі 3 договору «Порядок розрахунків» сторони встановили, що замовник веде щоденний облік виконаних робіт (акт), за результатами якого здійснює розрахунок за виконані роботи не пізніше 10 числа наступного місяця, після якого було надано послуги. Розмір заробітної плати (одного працюючого), яку замовник перераховує виконавцю за надані послуги, становить розмір мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України “Про державний бюджет України” на момент надання послуг силами засуджених. Робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі.
Додатково на заробітну плату замовник перераховує на розрахунковий рахунок виконавця згідно постанови КМУ №653 нарахування на заробітну плату у розмірі 50%.
Також, додатково на заробітну плату замовник перераховує на розрахунковий рахунок виконавця згідно ст. 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нарахування на заробітну плату засуджених у розмірі 22%.
Згідно з п. 4.1. договору у разі несвоєчасної оплати замовником вартості виконаних робіт, останній сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення несплаченого платежу.
За умовами п. 4.2 договору, за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі упущену вигоду, у порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019 року (п. 7 договору).
Зазначений договір укладено та підписано від імені замовника директором філії «Чорнобаївське» Публічного акціонерного товариства «АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД» Чірковим Андрієм Олександровичем, що діє на підставі довіреності, до повноважень якого відповідно до п. 8.3.3. Положення про Філію «Чорнобаївське» ПАТ «АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД» належить, зокрема, підписання договорів.
Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ «АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД», оформлених протоколом № 2 від 23.04.2019 року, змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне.
На виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позивач протягом січня-грудня 2019 року включно надавав відповідачу із числа засуджених від 15 до 30 осіб в день для виконання різних видів робіт, що підтверджується табелем обліку робочого часу комплексної бригади ДСР на контрагентському об`єкті «Філія «Чорнобаївське» ПАТ «АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД» за грудень 2019 року, затвердженим сторонами, бухгалтерською довідкою позивача, актом прийому – передачі виконаних робіт (послуг) від 30.12.2019, підписаним сторонами.
Проте, в порушення умов договору вартість виконаних у грудні 2019 року робіт відповідач не оплатив, у зв`язку з чим відповідно до бухгалтерської довідки позивача в нього утворилася прострочена заборгованість за грудень 2019 року у розмірі 85 787,09 грн., що складається з: 49 876,21 грн. нарахованої заробітної плати засуджених; 24 938,11 грн. нарахування на заробітну плату засуджених у розмірі 50% згідно постанови Кабінету Міністрів України № 653 від 22.04.1999 року «Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби»; 10 972,77 грн. - ЄСВ на заробітну плату засуджених.
Відповідно до тієї ж бухгалтерської довідки за період з січня по листопад 2019 року відповідач сплатив на користь позивача за виконані роботи 1  106 942,23грн.          Разом з тим, доказів оплати відповідачем вартості виконаних у грудні 2019 року робіт у матеріалах справи не міститься.
Претензією від 07.02.2020 № 28/11-1172 позивач повідомив відповідача про наявність простроченої заборгованості за виконані роботи згідно з договором про надання послуг № 1/172 від 02.01.2019 та нарахування пені, процентів річних і збитків, виклав вимогу терміново оплатити існуючу заборгованість та попередив, що у разі невиконання вимог цієї претензії буде змушений звернутися до господарського суду з позовом про примусове стягнення заборгованості та штрафних санкцій. Проте, відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково господарський суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що в порушення вимог чинного законодавства та умов спірного договору про надання послуг № 1/172 від 02.01.2019 відповідач не надав суду належних доказів виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за укладеним договором щодо оплати вартості виконаних у грудні 2019 року робіт у встановлений строк, отже, наявний борг, а також пеня та проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають стягненню на користь позивача. 
Суд першої інстанції також виходив із того, що позивачем не доведено наявності збитків, які він пов`язує із нарахуванням штрафних санкцій через несвоєчасну сплату вартості виконаних робіт, тому місцевий господарський суд відмовив у задоволенні вимоги в частині стягнення  4  828,02 грн. збитків.
Апеляційний суд погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про часткове задоволення заявлених Державною установою "Північна виправна колонія ( № 90)" позовних вимог, з огляду на таке.
Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Частиною першою статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).
За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Місцевий господарський суд правомірно не взяв до уваги доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи жодного первинного документу, який би відповідав вимогам закону та засвідчував факт здійснення господарської операції, тому вимога позивача про стягнення основного боргу не підтверджена жодними належними первинними документами та є необґрунтованою, оскільки такі доводи об`єктивно нічим не підтверджені, спростовуються матеріалами справи та не відповідають вимогам закону, що регулює виниклі між сторонами правовідносини.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Оцінивши наявний в матеріалах справи акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 30.12.2019, судом установлено, що він оформлений відповідно до положень чинного законодавства, містить відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції не проведеною або недійсною, а тому є належними та допустимими доказом виконання робіт позивачем у грудні 2019 року обумовлених договором про надання послуг, на суму, що в ньому зазначена.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Як вже зазначалось вище, обставини справи щодо виконання позивачем у грудні 2019 року обумовлених договором про надання послуг робіт у відповідні строки та кількості додатково підтверджуються змістом табелю обліку робочого часу комплексної бригади ДСР на контрагентському об`єкті «Філія «Чорнобаївське» ПАТ «АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД» за грудень 2019 року, затвердженим сторонами, бухгалтерською довідкою позивача.
В апеляційній скарзі відповідачем не наведено обставин справи, з яких у суду повинні були виникнути сумніви щодо достовірності вказаних документів на час вчинення тієї чи іншої дії, а доводи апеляційної скарги в цій частині є надуманими та непереконливими. 
Так, судом установлено, що договір про надання послуг №1/172 від 02.01.2019р., на підставі якого у відповідача виникла заборгованість, укладено між Державною установою "Північна виправна колонія (№90)", в особі начальника Соболєва Є.О., та Публічним акціонерним товариством "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД", в особі директора філії "Чорнобаївське" ПАТ "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" Чіркова А.О., що діє на підставі довіреності.  
Договір підписано уповноваженими представниками обох сторін, підписи скріплено печатками. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується факт укладення між сторонами зазначеного договору. 
30.12.2019р. між сторонами підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг), в якому зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають. Від замовника акт підписано Чірковим А.О., підпис скріплено печаткою Філії "Чорнобаївське". 
За умовами п. 1.2 договору, обумовлені в ньому послуги надаватимуться на об`єкті, розташованому за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Східне. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПАТ "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД", Філія "Чорнобаївське" Приватного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" є відокремленим підрозділом останнього та розташована за адресою: 75020. Херсонська область, Білозерський район, селище Східне. Отже, за укладеним між сторонами договором послуги надавались саме за місцезнаходженням Філії "Чорнобаївське". 
Відповідно до розділу 8 Положення про Філію "Чорнобаївське" ПАТ "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД", затвердженого протоколом №2 засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" від 12.05.2016р., Філію очолює директор, який призначається за рішенням Наглядової ради товариства.  
Директор здійснює оперативне керівництво діяльністю Філії та наділяється відповідно до чинного законодавства України всіма необхідними повноваженнями для виконання функціональних обов`язків. 
Директор Філії виконує обов`язки на підставі довіреності, у якій визначаються межі повноважень по управлінню майном Філії, а також обсяг його повноважень щодо укладання від імені товариства угод та здійснення інших юридичних дій. 
Директор Філії, вступаючи в договірні відносини з третіми особами зобов`язаний пред`являти для ознайомлення довіреність на право здійснення юридичних дій від імені товариства. 
Позивач стверджує, що під час укладення договору ним були перевірені повноваження директора Філії на підписання господарських договорів, однак копія довіреності отримана не була. При ухвалені оскаржуваного рішення судом було вірно встановлено, що позивач позбавлений можливості надати примірник такої довіреності до матеріалів справи. 
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
При цьому, стверджуючи про можливе обмеження повноважень директора Філії на підписання актів приймання-передачі наданих послуг, відповідач не був позбавлений можливості подати суду відповідні докази - довіреність директора філії "Чорнобаївське". Проте, такі докази відповідачем суду не подані, а тому заперечення останнього щодо обсягу повноважень особи, яка підписала акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від замовника (відповідача), є необґрунтованими і спростовуються вищенаведеним.
Отже, наявний в матеріалах справи акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 30.12.2019, підписаний уповноваженими представниками сторін, відповідає вимогам Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, підтверджує факт передачі позивачем та приймання відповідачем виконаних у грудні 2019 року робіт згідно з укладеним договором, тому на підставі такого акту  проводяться розрахунки між сторонами.  
Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не спростувавши за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування факту приймання від позивача робіт у визначених кількості та вартості, не надав суду належних доказів проведення остаточного розрахунку, у зв`язку з чим прострочений борг відповідача перед позивачем в сумі 85787,09 грн. обґрунтовано визнано судом першої інстанції таким, що підлягає стягненню.
За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач на підставі п. 4.1 договору нарахував відповідачеві 2688,78 грн. пені та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України  366,95 3% річних.
          Статтею 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу. 
          Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.          
Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. 
          Відповідно до вимог ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і договір є обов`язковим до виконання.
          Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Таким чином, оскільки факт порушення встановленого умовами договору про надання послуг строку виконання грошового зобов`язання з боку відповідача є встановленим, і останнім не заперечується, то, відповідно, і вимога позивача про стягнення з відповідача пені та  3% річних є обґрунтованою. 
За результатами перевірки обчислених позивачем розрахунків пені та процентів річних судом апеляційної інстанції встановлено, що вони відповідають умовам укладеного сторонами договору та чинному законодавству і відповідачем не спростовані як в цілому, так і за їх складовими, доводи відповідача не містять власного контррозрахунку, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та правильно були задоволені місцевим судом.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. 
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про прийняття позовної заяви до розгляду та при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги.
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.
Згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58). 
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.  
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 3153 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 05 травня 2020 року у справі № 923/235/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" - без задоволення.
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий  суддя:                                                         Бєляновський В.В.

          Судді:                                                                        Богатир К.В.

                                                                                             Філінюк І.Г.