П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  127/4670/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Ковбаса Ю.П.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
22 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Курка О. П.  Гонтарука В. М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Черняк А.В.,
представника позивача - Юрцева В.С.      

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області командира роти старшого лейтенанта поліції Русінова Євгенія Павловича про скасування постанови серії ЕАК №2101564 від 13.02.2020, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інспектора патрульної поліції 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області командира роти старшого лейтенанта поліції Русінова Євгенія Павловича про скасування постанови серії ЕАК №2101564 від 13.02.2020 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач заперечив факт створення ним перешкоди транспортному засобу карети швидкої допомоги, яка на його переконання, мала змогу безперешкодно проїхати по правій, вільній на той момент, смузі дороги, оскільки він, рухаючись по лівій смузі, мав намір здійснити маневр розвороту. 
Окрім того, апелянт посилається на той факт, що карета швидкої допомоги, якій він не надав перевагу в русі, була учасником соціального експерименту проведеного разом з співробітниками патрульної поліції рамках комплексу заходів під умовною назвою "Увага! Спецсигнал" і відповідно не їхала на екстрений виклик.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин, викладених в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 13.02.2020 інспектором патрульної поліції 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області командиром роти старшим лейтенантом поліції Русіновим Є.П. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії EAK № 2101564, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. 
Як вбачається зі змісту вказаної постанови, інспектором патрульної поліції встановлено, що водій ОСОБА_1 , 13.02.2020 року о 10 год. 41 хв., керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» р/н НОМЕР_1 , в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 196км, допустив порушення п. 3.2 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю швидкої медичної допомоги, який рухався з увімкненими проблисковими маячками. При цьому, водієм не пред`явлено посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Позивач не погодився із вказаною постановою та звернувся до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції,  шляхом співставлення зібраних по справі доказів, дійшов висновку про доведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи оцінку доводам апеляційної скарги зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015  року №580-VIII "Про Національну поліцію" (Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У відповідності до п. 3.2 ПДР України у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів). На транспортних засобах, які рухаються в супроводжуваній колоні, повинне бути ввімкнено ближнє світло фар. Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.
Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП адміністративним правопорушенням є ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, з наданого відповідачем відеозапису чітко вбачається, що водій ОСОБА_1 під час руху не виконав вимоги п. 3.2 ПДР України щодо надання переваги в русі транспортному засобу швидкої медичної допомоги, що рухалась з увімкненими спеціальними сигнальними пристроями. При цьому, вказаним відеозаписом в повному обсязі спростовуються твердження позивача, що, не надавши перевагу в русі кареті швидкої медичної допомоги, він мав намір здійснити маневр повороту, оскільки його зупинка могла спричинити аварійну ситуацію. В даному випадку, позивач ще досить тривалий час рухався попереду карети швидкої допомоги, не звертаючи та не вмикаючи жодного сигналу повороту. Також, суд критично оцінює посилання позивача на наявність затору на дорозі, що стало перешкодою для звільнення ним лівої смуги дороги для карети швидкої допомоги, оскільки вказана обставина також в ході огляду відео з місця події не знайшла свого підтвердження. Натомість, огляд вказаних відеофайлів засвідчив той факт, що права смуга дороги була вільною і жодних перешкод для здійснення маневру повороту не існувало.
При цьому, судом першої інстанції вірно відзначено, що автомобіль, який рухався перед транспортним засобом позивача, здійснив зупинку біля краю проїзної частини та подав відповідний сигнал для пропуску автомобіля швидкої медичної допомоги, натомість транспортний засіб позивача продовжив свій рух прямо, не надавши переваги в русі автомобілю швидкої медичної допомоги.
Надаючи оцінку правомірності висновкам суду першої інстанції в призмі доводів апеляційної скарги, судова колегія не приймає до уваги посилання позивача на відсутність необхідності у наданні переваги в русі транспортному засобу швидкої медичної допомоги у м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе 13.02.2020 року, оскільки бригада медичних працівників не поспішала на виклик, беручи участь в соціальному експерименті. В даному випадку, судова колегія розцінює вказану позицію позивача, як припущення, адже факт участі карети швидкої медичної допомоги у соціальному експерименті не міг бути відомий позивачу у момент вчинення ним порушення правил дорожнього руху та в будь-якому випадку ця обставина не може бути підставою для звільнення від відповідальності за допущене порушення, адже учасники дорожнього руху зобов`язані неухильно та повсякчасно виконувати вимоги правил дорожнього руху. 
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання про безпідставність та необгрунтованість доводів апеляційної скарги, які висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у Рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).
У п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі  22 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Гонтарук В. М.