УКРАЇНА

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
07 серпня 2020 року м. Київ
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В., 
 
за участю захисника - адвоката Лукашова Ю.В.,  
        
переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні  адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року,
 
у с та н о в и в:
 
Цією постановою судді місцевого суду:
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка народилась в м. Одесі, обіймає посаду директора ТОВ "ТАЙМФІШ", зареєстрована та  проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -  
             
визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КпАП України, та провадження в справі щодо неї - закрите на підставі п. 7 ст. 247 КпАП України в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КпАП України.
 
За змістом постанови суддя місцевого суду встановив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №80/26-15-05-01-03 від 11 лютого 2020 року, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора ТОВ "ТАЙМФІШ" (код ЄДРПОУ 40232356), порушила порядок ведення податкового обліку, що призвело до:
- заниження податку на загальну суму 767 246,00 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 323 010,00 грн., за 2018 рік - 444 236,00 грн.;
- заниження податку на додану вартість за 2017 - 2018 роки на загальну суму 302 567,00 грн.;
- відсутності реєстраційних податкових накладних за 2017 - 2019 роки на загальну суму 808 863,00 грн.
   
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи винесене суддею місцевого суду рішення про визнання її винуватою за ч. 1 ст. 163-1 КпАП України незаконним і необґрунтованим, винесеним без її безпосередньої участі в судовому засіданні, просить: поновити строк на апеляційне оскарження; постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року скасувати та провадження в справі закрити за відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення. 
 
ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибула, при цьому належним чином повідомлявся про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи /а. с. 49, 50-51/, проте не повідомила причин своєї неявки.
 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
 
При цьому суд у справах даної категорії не наділений повноваженнями щодо розшуку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та вжив усіх можливих заходів для завчасного повідомлення апелянта про дату, час і місце апеляційного розгляду.
 
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий                 і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується               з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається,    в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
 
На переконання суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 мала достатньо часу для захисту своїх прав і законних інтересів у даній справі.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1        на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, проти чого також не заперечував її захисник Лукашов Юрій Володимирович. 
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті оскаржуваної постанови та основних доводів апеляційної скарги; пояснення адвоката Лукашова Юрія Володимировича, який підтримав апеляційну скаргу за викладених у ній обставин; вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши та оцінивши доводи скарги, викладені апелянтом, - суд апеляційної інстанції вважає строк на апеляційне оскарження необхідним поновленню як пропущений з об`єктивних причин, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав. 
 
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КпАП України, завданням провадження     в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності   із законом.
 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
 
Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.
 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.  
 
 Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
 
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як     на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
 
Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.
 
Зазначені вимоги КпАП України при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 , належним чином не виконані, виходячи з наступного. 
 
Так, про дату, час і місце розгляду даної адміністративної справи ОСОБА_1 в установленому законом порядку повідомлена не була, про винесену суддею місцевого суду постанову дізналася випадково, а тому десятиденний строк на її оскарження, передбачений ч. 2 ст. 294 КпАП України, нею пропущений із поважних причин.
 
Таким чином, дану адміністративну справу суддею місцевого суду розглянуто з істотними порушеннями процесуальних прав ОСОБА_1 , оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
 
Отже, внаслідок цього ОСОБА_1 була позбавлена права надати пояснення, докази, заявляти клопотання та запросити захисника. 
 
При цьому об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-1 КпАП України, потребує чіткого визначення у відповідних протоколах й інших процесуальних документах.
 
 Так, з диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КпАП України випливає, що вона носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за вчинення порушення порядку ведення податкового обліку.
 
Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки судді щодо оцінки доказів мають бути викладені   у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обгрунтування висновку про винуватість особи.
 
Проте, суддя місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КпАП України вказаних вимог закону не дотримався.
 
Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення від 11 лютого 2020 року №80/26-15-05-01-03 неможливо зробити висновок про об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення, а в матеріалах справи нявний лише акт перевірки, на підставі якого і було складено даний протокол, який директором ТОВ "ТАЙМФІШ" ОСОБА_1 в певних місцях  - не підписаний. Будь-яких інших даних про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КпАП України, - немає.
 
До цього ж, у порушенн вимог ст. 283 КпАП України, суддею місцевого суду в постанові неконкретно та абстактно викладено опис обставин правопорушення, установленого під час розгляду справи, в тому числі не вказано місце вчиненого правопорушення, мотив і форма вини.
 
Між тим, спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейчської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ                 у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом,            а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
   
Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
 
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.  
 
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
 
Таким чином, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного     й необґрунтованого рішення. 
 
 За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися          в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КпАП України.
 
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги. 
 
Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд,  -  
 
                                         п о с т а н о в и в:
 
На підставі ч. 2 ст. 294 КпАП України поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити.   
 
Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 14 травня          2020 року щодо ОСОБА_1 - скасувати та провадження                   в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити                   за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого           ч. 1 ст. 163-1 КпАП України. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

                      Суддя
 Київського апеляційного суду                                               В. В. Д з ю б і н