Ухвала
 
05 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 452/926/16-ц
провадження № 61-45315св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року, додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2018 року у складі судді Галина В. П. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 27 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,
 
у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору від 16 травня 2011 року № 606АІ10110516001 відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до пункту 1.1 наведеного договору, надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 107 950,00 грн, зі сплатою 17 відсотків річних на перший річний період, а на наступні передбачалась плаваюча ставка. Відповідно до пункту 1.2 договору, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки «SSANG YONG KYRON M200XDI», 2011 року випуску, чорного кольору.
 
Позичальник в порушення умов договору протягом тривалого часу не здійснював погашення процентів за користування кредитом у встановлені терміни, в результаті чого у нього виникла заборгованість: станом на 02 лютого 2016 року в розмірі 234 495,47 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 88 673,20 грн; сума заборгованості за відсотками - 69 201,30 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 23 565,60 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 28 382,34 грн; розмір інфляційних втрат за кредитом - 15 690,32 грн; розмір інфляційних втрат за відсотками - 8 982,70 грн.
 
В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором з відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір застави від 16 травня 2011 року № 606АІ10110516001-ЗАС, за умовами якого він передав в заставу вищезгаданий автомобіль марки «SSANG YONG KYRON M200XDI».
 
16 травня 2011 року ОСОБА_3 надала згоду на укладання кредитного договору своєму чоловікові ОСОБА_1 .
 
Посилаючись на положення статей 541, 543 ЦК України позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту від 16 травня 2011 року № 606АІ10110516001 на купівлю автотранспортних засобів в сумі 234 495,47 грн, а також судові витрати по справі.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту від 16 травня 2011 року № 606АІ10110516001 у сумі 234 495,47 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 517,43 грн.
 
Додатковим рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2018 року ухвалено, що заборгованість за договором про надання кредиту від 16 травня 2011 року № 606АІ10110516001 у сумі 234 495,47 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 517,43 грн підлягають до стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно.
 
Рішення місцевого суду мотивовані тим, що в результаті придбання в інтересах сім`ї за кредитні кошти спірного автомобіля у цієї сім`ї виникло зобов`язання у вигляді повернення кредитних коштів, яке подружжя повинно виконати в якості солідарних боржників. Спільні борги подружжя ще не були предметом поділу між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , докази про це у матеріалах справи відсутні, предметом поділу між ними у справі № 452/1174/15-ц був лише автомобіль марки «SSANG YONG KYRON M200XDI».
 
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 27 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року та додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2018 року в частині солідарного стягнення з  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання кредиту від 16 травня 2011 року № 606АІ10110516001 змінено, зменшено суму, яка підлягає до солідарного стягнення, з 234 495,47 грн до 225 959,20 грн.
 
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року та додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2018 року в частині солідарного стягнення з  ОСОБА_1 та ОСОБА_4  судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нову постанову, якою стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» по 1 758,72 грн з кожного судових витрат по справі.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту банком нараховано за період починаючи з 01 лютого 2015 року. В той же час, банк з даним позовом до суду звернувся лише 30 березня 2016 року, а тому суд вправі був задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідачів пені лише за період починаючи з 30 березня 2015 року.
 
Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, апеляційний суд зазначив, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2016 року по справі № 452/1174/15-ц задоволено позов ОСОБА_4 та визнано за нею, а також за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «SSANG YONG KYRON M200XDI» за кожним з них, як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Цим же рішенням встановлено, що автомобілем користується ОСОБА_3 . За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що в результаті придбання в інтересах сім`ї за кредитні кошти спірного автомобіля у цієї сім`ї виникло зобов`язання у вигляді повернення кредитних коштів, яке подружжя повинно виконати в якості солідарних боржників.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду,  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_2 зазначає, що на забезпечення виконання спірного кредитного договору між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки, згідно якого вона зобов`язалася нести солідарну відповідальність з ОСОБА_1 , проте рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 08 травня 2015 року поруку припинено.
 
Банк не має права звертатися із вимогою про врахування боргів подружжя при поділі майна, оскільки правом на звернення до суду із позовом про поділ майна та врахування боргів наділені лише особи, які перебували у шлюбі.
 
Судами не взято до уваги заяву ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності.
 
Суди не врахували, що за рахунок кредитних коштів було оплачено лише Ѕ частину вартості автомобіля, іншу Ѕ частину вартості ОСОБА_2 оплатила за рахунок особистих коштів.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій не навели жодного мотиву у оскаржуваних рішеннях, не здійснили посилання на матеріальне законодавство щодо причин стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором, який укладений між ОСОБА_1 та позивачем.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначає, що кошти за договором позики від 16 травня 2011 року № 606АІ10110516001були використані в інтересах сім`ї, а саме для придбання автомобіля, який був визнаний спільною власністю подружжя, що встановлено рішенням Самбірського міськрайонного суду від 28 січня 2016 року, такий договір позики створює обов`язок для ОСОБА_2 , як подружжя, щодо солідарного повернення позичених коштів.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її з Самбірського міськрайонного суду Львівської області.
 
02 жовтня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 03 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 липня 2020 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Фаловська І. М.,
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що відповідно до укладеного договору від 16 травня 2011 року № 606АІ10110516001 відповідачу ОСОБА_1 було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до пункту 1.1 наведеного договору, надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 107 950,00 грн, зі сплатою 17 відсотків річних на перший річний період, а на наступні передбачалась плаваюча ставка. Відповідно до пункту 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки «SSANG YONG KYRON M200XDI», 2011 року випуску, чорного кольору, вартістю 215 900 грн (т. 1 а. с. 6 - 12).
 
Із нотаріально посвідченої заяви від 16 травня 2011 року відомо, що ОСОБА_3 , на дату підписання цієї заяви перебуваючи з ОСОБА_1 в офіційному шлюбі, надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_1 на одержання кредиту та передачу автомобіля в заставу (т. 1 а. с. 52).
 
В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань за наведеним кредитним договором, з відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір застави від 16 травня 2011 року № 606АІ10110516001-ЗАС, за умовами якого він передав в заставу банку транспортний засіб марки «SSANG YONG», модель «KYRON M200XDI», 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Самбірським ВРЕР ДАІ при ГУМВС України в Львівській області 12 травня 2011 року (т. 1 а. с. 192 - 194).
 
Зобов`язання позивача, визначені у договорі кредиту, а саме пунктом 3.1.1, були виконані належним чином та в повному обсязі.
 
В порушення умов договору кредиту відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу не здійснював погашення процентів за користування кредитом у встановлені терміни, тому станом на 02 лютого 2016 року загальний розмір його заборгованості складає 234 495,47 грн (т. 1 а. с. 4, 5).
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 08 травня 2015 року в справі № 459/879/15-ц договір поруки № 606АІ10110516001 - ПОР/1 від 16 травня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» на виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором кредиту № 606АІ10110516001 на купівлю автотранспортних засобів від 16 травня 2011 року визнано припиненим (т. 1 а.с. 95, 96).
 
З рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2016 року у справі № 452/1174/15-ц відомо, що ОСОБА_3 зверталась із позовом до суду, посилаючись на те, що з 2002 року по 2012 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 та в період подружнього життя вони вели спільне господарство і за спільні кошти придбали автомобіль марки «SSANG YONG KYRON M200XDI», який зареєстрований за ОСОБА_1 . Так як шлюб між подружжям розірвано, то ОСОБА_3 просила ухвалити рішення, згідно якого визнати за нею та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частині автомобіля за кожним. 
 
Наведеним рішенням позов ОСОБА_3 задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «SSANG YONG KYRON M200XDI», 2011 року випуску чорного кольору, об`єм двигуна 1998 см?, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «SSANG YONG KYRON M200XDI», 2011 року випуску чорного кольору, об`єм двигуна 1998 см?, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (т. 2 а.с. 44, 45).
 
Позиція колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
 
Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
 
Одним із доводів касаційної скарги відповідача ОСОБА_2 є твердження про те, що суди у оскаржуваних рішеннях не навели мотивів та не здійснили посилання на матеріальне законодавство щодо підстав стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитом, який отримав ОСОБА_1 .
 
Отже, при перегляді цієї справи у касаційному порядку Верховний Суд повинен дати оцінку цим доводам, зокрема щодо наявності підстав для солідарної відповідальності подружжя за кредитними зобов`язаннями, що виникли з договору, укладеного одним із подружжя в інтересах сім''ї.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Верховний Суд України неодноразово у своїх постановах робив висновки про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами (від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16, від 14 вересня 2016 року № 6-539цс16). На першу із цих постанов зробив посилання суд першої інстанції у своєму рішенні.
 
Проте, предмет позову в обох справах Верховного Суду України  стосувався поділу спільного майна подружжя і у цих судових рішеннях відсутні висновки про солідарне стягнення кредитної заборгованості із подружжя.
 
У пункті 52 постанови від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) Велика Палата Верховного Суду вважає слушними доводи Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 листопада 2019 року щодо змісту статті 541 ЦК України, який свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства.
 
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у пункті 61 цієї постанови робить висновок, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
 
Отже, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про солідарне стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим договором позики, укладеним в інтересах сім''ї за  згодою другого з подружжя.
 
Враховуючи відсутність в законі норми, яка прямо передбачає солідарну відповідальність подружжя, колегія суддівТретьої судової палати Касаційного цивільного суду  вважає за необхідне скористатися своїм правом, передбаченим частиною четвертою статті 403 ЦПК України, щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Великої Палати від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
 
Мотиви необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
 
Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.
 
ЦК України передбачає солідарну відповідальність у статтях: 92 (порушення членами органів юридичної особи своїх обов`язків щодо представництва), 96 (відповідальність засновників юридичної особи за зобов`язаннями, що виникли до її державної реєстрації), 107, 109 (відповідальність правонаступників, що утворилися внаслідок поділу, виділу юридичної особи), 119, 124 (відповідальність учасників повного товариства), 133 (відповідальність учасників командитного товариства), 153 (відповідальність засновників акціонерного товариства за зобов`язаннями, що виникли до його державної реєстрації), 198 (виконання за цінним папером), 232 (відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості), 541 (неподільність предмета зобов`язання), 746 (обов`язок набувачів за договором довічного утримання [догляду]), 808 (відповідальність продавця (постачальника) та лізингодавця перед лізингоодержувачем), 816 (відповідальність наймачів житла), 1075-1 (відповідальність банку та клієнта у разі зміни до договору банківського рахунка, майнові права на кошти на якому є предметом обтяження), 1119 (відповідальність за договором комерційної субконцесії), 1123 (відповідальність правоволодільця за вимогами, що пред`являються до користувача за договором комерційної концесії), 1138, 1141 (відповідальність учасників простого товариства), 1190 (відшкодування шкоди, завданої спільно кількома особами).
 
У СК України правові норми щодо солідарної відповідальності відсутні, поняття «солідарно» не вживається.
 
Згідно частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, шо договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
 
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
 
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
 
Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
 
Законодавець при конструюванні відповідних правових норм так чи інакше текстуально використовує поняття «солідарності», тобто вказує, що певний обов`язок має солідарний характер, що повністю узгоджується із вимогами частини першої статті 541 ЦК України.
 
Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що вказана норма СК України хоча й містить положення про виникнення обов`язків у другого з подружжя, однак не кваліфікує ці обов`язки як солідарні, а тому до відносин щодо зобов`язань подружжя повинні застосовуватись приписи статті 540 ЦК України про часткові зобов`язання, а не правила статті 541 ЦК України про солідарні зобов`язання. Тобто, статтею 540 ЦК встановлена презумпція, за якою будь-які зобов`язання із множинністю осіб є частковими, причому з рівністю розміру часток, крім випадків, коли згідно статті 541 ЦК вони вважаються солідарними.
 
Враховуючи вищезазначене солідарна відповідальність виникає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором. 
 
Набуття майна у спільну сумісну власність не свідчить про солідарність зобов`язань співвласників. 
 
Системне тлумачення статей 61, 65, 73 СК України дає підстави зробити висновок, що за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм спільним майном, але така відповідальність не є солідарною.
 
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
 
Питання про те, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин та чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, застосовуючи різні види тлумачення норм права.
 
Усуваючи недоліки законодавчої техніки та нормативних прогалин суд за умов чинної системи права не може створювати нових правових норм, які до того ж посилюють цивільно-правову відповідальність громадян.
 
Про наявність підстав для відступлення від висловленої Великою Палатою Верховного Суду позиції свідчить той аргумент, що протягом тривалого часу значна частина юридичної спільноти по-іншому тлумачила положення сімейного законодавства, вважаючи, що таке не передбачає солідарної відповідальності подружжя, про що свідчить величезна кількість договорів поруки, укладених з одним із подружжя під час видачі кредитів іншому. Саме такі події відбулися і у цій справі.
 
За умови солідарності зобов`язань подружжя укладення договорів поруки втратило би сенс, що також позбавляє необхідності кредиторам дотримуватися відповідних строків пред`явлення вимоги до поручителя - якщо ним є один із подружжя.
 
Наявність судових рішень про солідарне стягнення кредитної заборгованості із подружжя можуть призвести до випадків звернення стягнення на ліквідне особисте приватне майно іншого з подружжя, за умови, що таке не було придбане за рахунок кредитних коштів і не було предметом застави.
 
Принцип солідарності зобов`язань подружжя може бути використаний для зловживань одним із подружжя, а також призвести до інших негативних наслідків, які на цей момент неможливо оцінити, але які можуть виникнути в результаті використання в правозастосуванні такого підходу, за умови що суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Існуюча позиція істотно вливає також безпосередньо на сам інститут шлюбу, покладаючи на учасників цього союзу додатковий обов`язок, що прямо не передбачений СК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
 
Керуючись частиною четвертою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованостіпередати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий    Судді:	В. С. Висоцька    А. І. Грушицький    І. В. Литвиненко 	
     	  Є. В. Петров   І. М. Фаловська