ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року	Львів	Справа № 500/2667/19 пров. № А/857/5224/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Запотічного І.І., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року (ухвалене головуючим – суддею Мандзій О.П. у м. Тернополі, повний текст судового рішення складено 03 березня 2020 року) у справі № 500/2667/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання нечинним рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить:
визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в м. Тернополі щодо проведення корегування нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2019 в частині нарахування у розрахунок пенсії доплат за роботу в понаднормовий час та доплату за роботу у вихідні та святкові дні;
зобов`язати Управління пенсійного фонду України в м. Тернополі здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.09.2019, з включенням у розрахунок пенсії доплат зазначених у довідці, виданої Головним управлінням МНС України в Тернопільській області № 9/6105 від 23.10.2006, та виплатити заборгованість ОСОБА_1 , у трьохденний строк з дня прийняття рішення;
зобов`язати Управління пенсійного фонду України в м. Тернополі здійснити нарахування та виплату пенсії, з суми заборгованості на момент проведення розрахунку виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь   ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 10000, 00 грн;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10000, 00 грн;
встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
В обґрунтування позовної заяви вказує на те, що з 01.11.2006 позивачу призначено пенсію по ІІ групі інвалідності (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС) відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.05.2014, яка набрала законної сили за наслідками апеляційного перегляду, у справі № 607/22821/14-а, зокрема, зобов`язано здійснити починаючи з 06.06.2013 нарахування та виплату пенсії позивачу виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження у 1986 році, на підставі довідки, виданої Головним управлінням МНС України в Тернопільській області від 23.10.2006 № 9/6105. З 01.09.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області проведено перерахунок пенсії позивача, виходячи з середньомісячного заробітку, що враховується для обчислення пенсії, без врахування доплат за роботу в понаднормовий час доплат за роботу у вихідні та святкові дні. Однак позивач вважає вказаний перерахунок пенсії протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення перерахунку виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2019 без урахування сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні вказаних у довідці Головного управлінням МНС України в Тернопільській області № 9/6105 від 23.10.2006. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області  здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.09.2019 згідно Постанови КМУ № 124 від 20.02.2019, згідно довідки Головного управлінням МНС України в Тернопільській області № 9/6105 від 23.10.2006 з включенням у розрахунок пенсії доплат за роботу в понаднормовий час (212,85 крб.) та за роботу у вихідні та святкові дні (66,69 крб.) В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що з часу прийняття розпорядження відповідача від 22.10.2015 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 по час автоматичного перерахунку пенсії 06.08.2019 діюче законодавство щодо перерахунку пенсії в частині сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні - не змінилось. Фактично відповідач при автоматичному перерахунку пенсії (індексації) не врахував частину даних вказаних у довідці Головного управління МНС України в Тернопільській області від 23.10.2006 № 9/6105 сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні чим не врахував постанову у адміністративній справі № 607/22821/14-а від 06.05.2014 та порушив принцип юридичної визначеності.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Відтак, з 01.09.2019 автоматизованим способом проведений перерахунок пенсії позивача із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 23.10.2006 № 9/6105 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні є правильним. Також, зазначив, що у разі, якщо виплати за рішеннями судів зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, то такі виплати продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення. Таким чином, вважає, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.05.2014 у справі № 607/22821/14-а не може братися до уваги судом, оскільки жодне рішення не може гарантувати незмінність прав, якщо змінюється відповідне законодавство.
Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 02.03.1993 Тернопільською обласною державною адміністрацією.
Згідно з вкладки № 049101 до вказаного посвідчення та посвідчення № 6500 від 27.06.2006 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років по інвалідності – інвалід ІІ групи з числа учасника ліквідації на Чорнобильській АЕС.
З 01.11.2006 позивачу призначено пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як інваліду ІІ групі, виходячи з заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році, на підставі довідки виданої Головним управлінням МНС України в Тернопільській області від 23.10.2006 № 9/6105.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року, у справі № 607/22821/14-а, зокрема, зобов`язано Управління пенсійного фонду України в м. Тернополі починаючи з 06.06.2013 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження у 1986 році, на підставі довідки, виданої Головним управлінням МНС України в Тернопільській області №9 /6105 від 23.10.2006 року.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області автоматизованим способом з 01.09.2019 проведений перерахунок пенсії позивача, виходячи з середньомісячного заробітку, що враховується для обчислення пенсії, без врахування доплат за роботу в понаднормовий час та доплат за роботу у вихідні та святкові дні, про що повідомлено позивачу у листі від 09.09.2019 № 9739/03-01.
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210 (далі - Порядок № 1210).
Відповідно до пп. 4 п. 3 Порядку № 1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.
За приписами ч. 4 ст. 15 Закону ВР УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).
Як зазначив суд першої інстанції, на підставі викладених вище нормативних актів позивачу було видано Головним управління МНС України в Тернопільській області довідку від 23.10.2006 року № 9/6105 з виключенням сум: збереженої заробітньої плати, оплати за дні роботи в зоні, кратність, доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Тобто, ОСОБА_2 видано довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у його розрахунковому листі за відповідний період.
Таким чином, враховуючи те, що позивач пропрацював у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, колегія суддів вважає, що останній відповідно до пп. 4 п. 3 Порядку № 1210 має право на обчислення пенсії, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в тому числі за роботи які припали на вихідні і святкові дні, зазначеної у довідці, виданої Головним управління МНС України в Тернопільській області довідку від 23.10.2006 року №9/6105.
Водночас, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.05.2014 у справі № 607/22821/14-а, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014, встановлено, що довідка від 23.10.2006 року № 9/6105 відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Беручи до уваги те, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.05.2014 у справі № 607/22821/14-а встановлено, що довідка від 23.10.2006 року № 9/6105 відповідає вимогам чинного законодавства, а також те, що дана постанова набрала законної сили, суд дійшов висновку, що ці обставини не підлягають доказуванню.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач з 01.09.2019 протиправно здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачу з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені в довідці від 23.10.2006 № 9/6105.
Щодо покликання апелянта на практику Верховного Суду у постанові від 23.01.2020 у справі від 711/6882/17, в частині того, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні то колегія суддів зазначає, що ці справи не є аналогічними, оскільки в справі котра переглядалась Верховним Судом мова йшла про працівника органів внутрішніх справ на яких відповідно до пункту 12 Положення про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19.03.1984 № 090 винагорода за понаднормову роботу, а також додаткова винагорода за роботу у дні відпочинку та святкові дні не виплачувалася, за винятком особливих випадків, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.
Крім цього, як зазначив Верховний Суд, згідно з пунктом 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23.10.1973 № 778 для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлюється ненормований робочий час. При змінній роботі або безперервному чергуванні встановлюється однакова вдень і вночі тривалість робочого часу. В разі необхідності особи рядового та начальницького складу зобов`язані нести службу в дні щотижневого відпочину і святкові дні. При цьому взамін невикористаних днів щотижневого відпочинку і святкових днів їм надаються інші вихідні дні.
Також слід зазначити, що в згаданій справі Верховний Суд зокрема встановив, що довідкою № 182 від 21.07. 2016, яка видана позивачу за період роботи в зоні відчуження ЧАЕС з 04.05.1986 по 16.05.1986 підтверджується отримання заробітної плати в розмірі 277,72 крб. із застосуванням кратності 2. При цьому, докази отримання позивачем інших виплат матеріали справи не містять і, як він сам вказує в позовній заяві, нараховані та виплачені йому не були.
Разом з цим, як було зазначено вище довідка від 23.10.2006 № 9/6105 видану ОСОБА_1 включає суми збереженої заробітної плати, оплати за дні роботи в зоні, кратність, доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, що в свою чергу вкотре вказує на різні обставини у цих справах.
Стосовно покликання на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.07.2019 по справі № 206/257/17, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки у даній справі, суд касаційної інстанції скасував постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2017, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому вказав, що внаслідок такого обмеження не може бути зменшений розмір пенсії особи, який вона отримувала до його перерахунку, як звуження обсягу прав та свобод особи. А тому для правильного вирішення справи суди попередніх інстанцій мали встановити, який розмір пенсії отримував позивач до проведення її перерахунку згідно постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2016 та чи зменшився її розмір внаслідок застосованого обмеження виплати розміру відповідно до Законів № 1789-ХІІ та № 1697-VII.
З огляду на встановлене та практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач з 01.09.2019 протиправно здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачу з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені в довідці від 23.10.2006 № 9/6105, оскільки позивач відповідно до пп. 4 п. 3 Порядку № 1210 має право на перерахунок пенсії виходячи із заробітної плати, зазначеної у довідці від 23.10.2006 року № 9/6105, а та в свою чергу відповідає вимогам чинного законодавства.
Крім цього враховуючи зазначені обставини справи та перелік, наданих адвокатом для позивача послуг, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн, що відповідає складності справи та обсягу наданих представником позивача послуг та доказів.
Апеляційний суд при вирішенні цього спору також враховує судову практику Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ).
У Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014) ЄСПЛ зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном. (п. 34).
Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. (п. 35).
В Рішенні від 20.11.2011 у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).
Згідно ч.1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10.12.2009 у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (від 29.04.2003, заява № 38812/97, п. 155).
Також, ЄСПЛ у рішенні від 06.09.1978 у справі «Класс та інші проти Німеччини» зазначив, що «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського  окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 500/2667/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 24 червня 2020 року