ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 вересня 2020 року
м. Харків

справа № 6438/16569/18 
провадження № 22ц/818/172/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Тичкової І.Ю.,
за участю секретаря – Кравченко О.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», державний реєстратор Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супрун В`ячеслав Васильович, ОСОБА_2 ,
третя особа – приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Жамойда Галина Миколаївна,
представники – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційна скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року в складі судді Семіряд І.В., 

у с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» (далі – ТОВ «Ей Ті Фінанс»), державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супрун В`ячеслава Васильовича, ОСОБА_2 , третя особа – приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Жамойда Галина Миколаївна, про визнання дій незаконними та витребування майна. 

Позовна заява з урахуванням уточнень, мотивована тим, що вона придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 29 березня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за реєстровим № 1001. Вказане нерухоме майно було передано в іпотеку на підставі договору іпотеки від 29 березня 2007 року № 07/09/05/11/07-N, укладеного між ОСОБА_5 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі – ВАТ «Кредитпромбанк»), який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за реєстровим № 2674.

26 червня 2013 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі – ПАТ «Дельта Банк»).

11 червня 2018 року за результатами проведених відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2018-03-20-000375-а від 11 травня 2018 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Ей Ті Фінанс» укладено договір № 618/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передало у власність, а ТОВ «Ей Ті Фінанс» прийняло у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, а також договір відступлення права вимоги за вказаним іпотечним договором. 

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебувала в іпотеці, було перереєстровано 19 жовтня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойда Г.М., за ОСОБА_2 .

Посилаючись на положення статті 35 Закону України «Про іпотеку», а також на те, що належна їй на праві власності спірна квартира була зареєстрована державним реєстратором Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» (далі – КП «Центр державної реєстрації») Садківської сільської ради Харківської області Супрун В.В. з порушенням вимог закону, у зв`язку з чим відповідач придбав цю квартиру за відплатним договором в особи, яка не мала права її відчужувати в порядку досудового врегулювання на підставі іпотечного застереження, крім того, квартира є її єдиним житлом, отже вказане майно підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ОСОБА_1 просила: 

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Харківської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Харківської області Супрун В.В. від 05 жовтня 2018 року, індексний номер 43419912, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Ей Ті Фінанс»; 

- витребувати у ОСОБА_2 вказану квартиру; 

- стягнути з відповідачів на її користь 4 465,95 грн судового збору та 27 000,00 грн витрат на правову допомогу.

04 грудня 2018 року ТОВ «Ей Ті Фінанс» подало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що мораторій не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами, оскільки спірна нерухомість не була єдиним житлом позивача, а сума боргу позивачем не спростована.

29 листопада 2018 року ОСОБА_6 – представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд) подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що з 03 березня 2015 року в ПАТ «Дельта Банк» була запровадження процедура ліквідації, у зв`язку з чим була призначена тимчасова адміністрація, виконавча дирекція якої була наділена повноваженнями визначати порядок та способи реалізації майна банку, що ліквідується (приймати рішення про затвердження умов продажу майна та активів банку). Публічні електронні торги (аукціон) з продажу лоту № F11GL17151 відбулися з чітким дотриманням вимог Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідувалися, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24 березня 2016 року № 388 та Регламенту роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону. В позовній заяві не наведено підстав для визнання публічних електронних торгів (аукціону) недійсними, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів порушення прав та інтересів ОСОБА_1 в результаті проведення публічних електронних торгів (аукціону).

29 листопада 2018 року Полетаєва Т.Ю. – представник ПАТ «Дельта Банк» подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано безпідставністю позовних вимог.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. 

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Харківської області Супрун В.В. від 05 жовтня 2018 року, індексний номер 43419912, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Ей Ті Фінанс». 

Витребувано у ОСОБА_2 вказану квартиру. 

Стягнуто з ТОВ «Ей Ті Фінанс», державного реєстратора Харківської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супрун В.В. та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 1 489,98 грн судового збору та по 3 330,33 грн витрат на правову допомогу з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Ей Ті Фінанс» було прийнято державним реєстратором Харківської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Харківської області Супруном В.В. в порушення вимог статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, оскільки був відсутній документ, що підтверджував сплив на момент звернення з заявою про реєстрацію права 30-денного строку. Крім того, квартира АДРЕСА_1 була єдиним житлом ОСОБА_1 , отже на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів у іноземній валюті».

Вирішуючи питання про витребування спірного житла у ОСОБА_2 , суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду, що міститься в постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц (провадження № 61-5164св18), згідно з якою сама по собі умова договору про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. 

02 вересня 2019 року ТОВ «Ей Ті Фінанс» звернулося до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «Ей Ті Фінанс» і ОСОБА_2 позивачем не оспорено, тому підстав для витребування майна з чужого володіння відповідача у суду першої інстанції не було. Позивач ніколи не проживала в спірному житлі, до цього часу зареєстрована за іншою адресою, а саме – в квартирі АДРЕСА_2 , яку продала в червні 2018 року після заміни кредитора. При цьому наявність у позивача іншого нерухомого майна не була предметом дослідження в суді першої інстанції. В рішення суду першої інстанції зазначив, що до матеріалів реєстраційної справи кредитором не надано самої вимоги ТОВ «Ей Ті Фінанс», однак факти укладення договору іпотеки і отримання відповідної вимоги визнані сторонами, тому додаткового обгрунтування не потребують. Висновок суду першої інстанції про те, що не минуло 30 днів з часу вручення вимоги представнику позивача до часу переведення права власності на іпотечне майно, грунтується лише на поясненнях представника позивача. Разом з тим, 05 вересня 2018 року є 31 днем з моменту отримання такої вимоги. Зазначає, що ТОВ «Ей Ті Фінанс» продало спірне житло з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», при цьому дійсність іпотеки була перевірена реєстратором шляхом отримання з Реєстру прав на нерухоме майно певних відомостей. 

19 листопада 2019 року ОСОБА_4 – представник ОСОБА_1 подав відзив апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Державний реєстратор Харківської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супрун В.В., ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Жамойда Г.М. рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право  залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 29 березня 2007 року укладено кредитний договір № 0709/05/07- N, відповідно до умов якого ВАТ «Кредитпромбанк» відкрило ОСОБА_5 невідновлювану мультивалютну кредитну лінію в іноземній валюті в межах загальної суми 59 213,00 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 зі строком повернення не пізніше 10 березня 2027 року (а. с. 28-33 т. 2).

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено договори: поруки - з ОСОБА_7 ; іпотеки № 07/09/05/11/07-N, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за реєстровим № 2674, предметом якого була спірна квартира; купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за реєстровим № 1001 (а. с. 24-26, 45-46 т. 1; 25-27 т. 2).

За змістом підпункту 4.1. пункту 4 іпотечного договору за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв`язку із простроченням виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, витратами, пов`язаними із зверненням стягнення на майно, витратами, пов`язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування мана, та іншими витратами, обумовленими виконанням умов цього договору.

Підпунктом 4.3. пункту 4 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на майно здійснюється іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно або прийняти його у власність в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Ціна продажу майна за згодою сторін складає 340 875,00 грн. Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог. У випадку, коли виконання пункту 4.3. цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. 

11 травня 2018 року відбулися відкриті торги (аукціон) з продажу права вимоги за кредитним договором № 0709/05/07-N, укладеним 29 березня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 . Згідно з протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2018-03-20-000375-а переможцем є ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС». По лоту F11GL17151 складено акт приймання-передачі № б/н (а. с. 28, 29 т.1).

За результатами проведених відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2018-03-20-000375-а від 11 травня 2018 року, 11 червня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС» укладено договори: купівлі-продажу майнових прав № 618/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передало у власність, а ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС» прийняло у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому; відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29 березня 2007 року № 07/09/05/11/07-N; відступлення права вимоги за договором поруки (а. с. 22-23, 30 т. 1; 23-24 т. 2). 

11 червня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 11 червня 2018 року № 618/К та протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2018-03-20-000375-а від 11 травня 2018 року укладено договір відступлення права вимоги за договором поруки, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передало ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС» право вимоги за договором поруки № 0709/05/П1/07-N від 29 березня 2007 року (а. с. 27 т. 1).

Рішенням державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Харківської області Супрун В.В. від 05 жовтня 2018 року, індексний номер 43419912, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Ей Ті Фінанс» (а. с. 33-37 т. 1). 

19 жовтня 2018 року укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС» продало та передало у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 купив та прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойда Г.М. за реєстровим № 1473 (а. с. 48-52 т. 2).

Аналіз приписів статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі – Закон № 898-1У) дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому поряду за рішенням суду.

Частина перша статті 36 Закону № 898-1У (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог.

Статтею 37 зазначеного Закону № 898-1У (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки

З аналізу наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. 

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 898-1У в редакції Закону України № 800-У1 «Про запобіганню впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі – Закон № 800-У1), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачити передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Нова редакція статей 36, 37 Закону № 898-1У України, викладена в підпункті 17 пункту 4 розділу Ш «Перехідні положення» Закону № 800-У1, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-У1 в цілому, не дає підстави вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2011 року у справі № 21-131а11 та від 18 вересня 2012 року у справі № 21-236а12.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 915/297/17 та від 31 липня 2018 року у справі № 826/9658/15 (адміністративне провадження № К/9901/3238/18).

Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. 

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Частиною першою статті 35 Закону № 898-1У (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону № 898-1У, яка має назву «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. 

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон № 1952-1У) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідне рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом статті 18 Закону № 1952-1У перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству та поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав також подається документ, що підтверджує наявність виконання відповідних умов правочину. 

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якшо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодерджателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9, 15 Закону № 1952-1У в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-1У порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Установлено, що 16 серпня 2018 року № 16-08/18/12, 20 серпня 2018 року та 03 вересня 2018 року № 03-09/18/12 на адресу позичальника та іпотекодавця ОСОБА_5 ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС» направляло повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, за змістом яких товариство, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 431 216,99 грн, вимагало у тридцятиденний строк сплатити заборгованість. Вказані повідомлення містили застереження, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтями 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Однак вказані поштові відправлення повернені за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання (а. с. 14-22 т. 2).

У матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем ОСОБА_5 письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності.

Отримання 05 вересня 2018 року ОСОБА_4 – представником ОСОБА_1 такої письмової вимоги не є належним повідомленням останньої про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності (а. с. 16 т. 1).

Жодної інформації про вартість майна, за якою мало відбутися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, повідомлення від 16 серпня 2018 року № 16-08/18/12, 20 серпня 2018 року та 03 вересня 2018 року № 03-09/18/12 не містили. 

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом № 898-1У, так і Порядком № 1127 щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушеного забезпеченого обтяженням зобов`язання, зокрема вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності із зазначенням інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, зробив правильний висновок, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Ей Ті Фінанс» проведена всупереч нормам чинного законодавства.

Суд першої інстанції правильно встановив порушення вимог договору та норм чинного законодавства щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у зв`язку з чим обгрунтовано захистив порушене право позивача щодо переходу права власності на нерухоме майно до відповідача шляхом скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на спірне майно за ТОВ «Ей Ті Фінанс» та витребував у ОСОБА_2 вказану квартиру, оскільки є установленим факт порушення порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності. 

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19). 

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «Ей Ті Фінанс» і ОСОБА_2 позивачем не оспорено, тому підстав для витребування майна з чужого володіння відповідача у суду першої інстанції не було, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «Ей Ті Фінанс» оскаржено в установленому законом порядку.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). 

Посилання на те, що позивач ніколи не проживала в спірному житлі, до цього часу зареєстрована за іншою адресою, а саме – в квартирі АДРЕСА_2 , яку продала в червні 2018 року після заміни кредитора, є безпідставними.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-УП «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-1У, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами – резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя та або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХП «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла га момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит – це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закону України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-1У звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-1У).

Отже, Закону № 898-1У прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому порядку, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» уведено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Встановлено, що в іпотечному договорі міститься застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя; іпотечний договір укладений між позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк» для забезпечення виконання зобов`язань за кредит ним договором, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті – доларах США; предметом іпотеки є квартира, площа якої\ не перевищує 140 кв. м.

Доказів того, що позивачу на праві власності належить інше жиле приміщення, матеріали справи не містять, а отже, не може бути примусове стягнута квартира АДРЕСА_1 , з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Ей Ті Фінанс» як забезпечення виконання ОСОБА_5 умов договору про іпотечний кредит від 09 березня 2007 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора Харківської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Харківської області Супруна В.В. були наявні підстави для відмови в проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Ей Ті Фінанс». 

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20). 

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 24 вересня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака 
О.Ю.Тичкова