ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2020 р.	Справа № 520/5322/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: Павлуненко К.Л.,
представника відповідача: Бакшеєва С.М.,
скаржника: ОСОБА_2, представника скаржника: Мартиненка А.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.06.20 року по справі № 520/5322/2020
          за позовом         ОСОБА_1  
          до      Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Головного територіального управління юстиції у Харківській області          
          про скасування постанови про накладення штрафу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 24.03.2020 про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки відповідачем не з`ясовано при прийнятті постанови про накладення штрафу бажання дитини стосовно поїздок без матері. Крім того зазначено, що відповідачем не призначалась та не проводилась перевірка виконання боржником судового рішення в частині, за невиконання якої винесено оскаржувану постанову.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 позов задоволено.
Скасовано постанову від 24.03.2020 про накладення штрафу, винесену головним державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бакшеєвим С.М. у виконавчому провадженні № 56298905.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції скаржник, представник скаржника та сторони підтримали свої правові позиції по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника, представника скаржника та сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на примусовому виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження №56298905 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 638/12278/15-ц, виданого 27.04.2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова, зокрема про усунення перешкод у побаченні з дитиною, встановлення побачення з дитиною та обрання способом участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спілкування з дитиною з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей проведення двічі на рік відпустки разом з батьком за відсутності матері: взимку протягом одного тижня, влітку протягом двох тижнів кожного року при умові згоди матері на виїзд для проведення відпустки за межі України або при спільному виїзді батьків для проведення відпустки».
Як свідчать матеріали справи, 03.05.2018 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 56298905 (т. 1, а.с. 44-46).
17.05.2018 державним виконавцем за результатами перевірки виконання боржником рішення суду складено акт про його невиконання (т. 1, а.с. 57).
18.05.2018 державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мирною Т.В. винесено постанову ВП № 56298905 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. на боржника ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 48-50).
25.02.2019, 01.03.2019 та 05.03.2019 державним виконавцем після перевірки боржником виконання рішення суду та складення актів про його невиконання винесено постанови ВП № 56298905 про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. (подвійний розмір) на боржника ОСОБА_1 
03.03.2020 від стягувача, ОСОБА_2 , державному виконавцю Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бакшеєву С.М. надійшло клопотання про проведення перевірки виконання боржником ОСОБА_1 рішення в частині «обрати способом участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 спілкування з дитиною з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей проведення двічі на рік відпустки разом з батьком за відсутності матері: взимку протягом одного тижня, влітку протягом двох тижнів кожного року при умові згоди матері на виїзд для проведення відпустки за межі України або при спільному виїзді батьків для проведення відпустки» та вжиття заходів, передбачених ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» щодо останньої.
24.03.2020 державним виконавцем за результатами перевірки виконання боржником рішення складено акт про його невиконання без поважних причин (т. 1, а.с. 84).
24.03.2020 державним виконавцем винесено постанову ВП № 56298905 про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. на боржника ОСОБА_1 .
Не погодившись з прийнятою постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з п. 3  ст. 2 КАС України,  одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.
Під час ухвалення, рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження"  (надалі - Закон №1404-VIII) та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5  (надалі -   Інструкція №512/5).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження"  (надалі - Закон №1404-VIII), під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ст. 64-1 Закону №1404-VIII, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Крім того, у      розділі ІХ Інструкції № 512/5      наведено порядок виконання рішень немайнового характеру, у тому числі рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною.
Відповідно до п. 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5, якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.
Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.
З урахуванням вказаних положень, державний виконавець обтяжений обов`язком вчинення необхідних процесуальних дій з метою погодження зі сторонами виконавчого провадження часу та (або) місця виконання рішення суду.  
Також, відповідно до п. 8, 9      розділу ІХ Інструкції № 512/5,      державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою         статті 64-1 Закону №1404-VІІІ.
При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою         статті 64-1 Закону №1404-VІІІ.
Тобто, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення, про що зазначити в постанові від 24.03.2020.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до      ст. 75 Закону № 1404-VIII.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 по справі №640/11079/19.
Колегія суддів зазначає, що у відносинах, що склались між сторонами по справі спірним питання є наявність поважних причин невиконання боржником рішення суду в частині, за невиконання якої винесено оскаржувану постанову у ВП № 56298905 та дотримання державним виконавцем процедури прийняття постанови від 24.03.2020 про накладення на боржника штрафу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, постановою державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бакшеєвим С.М. винесено постанову ВП № 56298905 від 10.01.2020 про зупинення вчинення виконавчих дій.
Виконавчі дії у ВП № 56298905 поновлені відповідно до постанови державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бакшеєва С.М. від 02.03.2020.
З метою обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що неодноразово звертався до позивача з письмовими запитами (копії яких надано суду під час апеляційного розгляду справи) для погодження періоду відпочинку з дитиною в Карпатах, проте з отриманих від ОСОБА_1 відповідей не отримав узгодження відповідних дат. 
Судовим розглядом встановлено, що боржником та стягувачем до прийняття державним виконавцем постанови про зупинення виконавчих дій у ВП № 56298905 від 10.01.2020 не погоджено дати зимового відпочинку дитини з батьком.
Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що державним виконавцем не вчинялись будь-які дії направленні на забезпечення примусового виконання рішення в частині погодження періоду зимового відпочинку дитини з батьком. Вказана обставина підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями державного виконавця.
Отже, в постанові від 24.03.2020 єдиною підставою для притягнення до відповідальності боржника визначено неповідомлення боржником про наявність поважних причин невиконання ним судового рішення.
Колегією суддів встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови слугував акт державного виконавця, складений у зв`язку із тим, що 03.03.2020 від стягувача ОСОБА_2 надійшло клопотання про проведення перевірки виконання боржником ОСОБА_1 рішення в частині "обрати способом участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 спілкування з дитиною з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей проведення двічі на рік відпустки разом з батьком за відсутності матері: взимку протягом одного тижня, влітку протягом двох тижнів кожного року при умові згоди матері на виїзд для проведення відпустки за межі України або при спільному виїзді батьків для проведення відпустки" та вжиття заходів, передбачених ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" щодо останньої.
Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця з вказаним вище клопотанням на підставі невиконання боржником рішення суду в частині надання дитини для проведення зимової відпустки разом з батьком.
З пояснень державного виконавця в судовому засіданні встановлено, що складаючи акт від 24.03.2020 та приймаючи постанову про накладення на боржника штрафу від 24.03.2020 враховувались доводи викладені стягувачем в поданому до державного виконавця клопотанні про проведення перевірки виконання рішення суду, в той час як, державним виконавцем не вчинено жодних дій з метою з`ясування безпосередньо у боржника часу та місця виконання рішення суду в частині зимової відпустки та підстав невиконання вказаного рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів ВП № 56298905 (за період прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу) встановлено, що державним виконавцем не здійснювались жодні дії стосовно перевірки виконання рішення боржником в частині надання дитини для проведення зимової відпустки разом з батьком.
Крім того, положеннями Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено такої підстави складення акту державним виконавцем, як надходження клопотання про проведення перевірки виконання рішення боржником.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не було надано, ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів того, що акт державного виконавця від 24.03.2020 року складений за результатами здійснення перевірки виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, або у час та місці побачення, визначених державним виконавцем, а також перевірки наявності чи відсутності причин невиконання судового рішення, конкретні дії чи бездіяльність позивача направлені на невиконання судового рішення та у чому вони полягають.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає, що державним виконавцем під час прийняття постанови про накладення штрафу від 24.03.2020 у виконавчому провадженні № 56298905 не дотримано процедуру прийняття оскаржуваного рішення, визначену вимогами Закону №1404-VIII та      Інструкції №512/5. 
Стосовно наявності поважних причин невиконання боржником рішення, колегія судів зазначає наступне.
В судовому засіданні позивачем з метою обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про небажання дитини, ОСОБА_3 , спілкуватись з батьком.
Так, змістом наявного в матеріалах справи копії акту державного виконавця від 03.12.2019 у ВП №56298905, складеного з метою перевірки виконання рішення в частині "Встановити час спілкування батька ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щотижнево по вівторкам з 18-00 години до 20-00 години за виключенням часу хвороби дитини та встановлених державою Україна святкових днів, що припадають на вівторок кожного тижня та крім дати 11 вересня (дня народження матері дитини ОСОБА_1 ), якщо цей день припадає на вівторок другого тижня вересня місяця." підтверджується небажання дитини спілкуватись з батьком.
Вказана обставина також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів державного виконавця від 07.12.2019, від 10.12.2019, від 12.12.2019, від 27.12.2019, від 07.01.2020. 
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині того, що спір у даній справі має розглядатись за правилами цивільного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи та зміст позовних вимог, предметом розгляду у даній справі є відповідність вимогам Закону № 1404-VIII постанови державного виконавця про накладення штрафу, прийнята у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у цивільній справі.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. 
Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Водночас відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою (ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII) закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Враховуючи вказане вище, доводи апеляційної скарги в частині непоширення юрисдикції адміністративного суду на спір щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання судового рішення у цивільній справі є необґрунтованими та не спростовують висновків викладених вище судом апеляційної інстанції.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 382/389/17.
Враховуючи вказані вище обставини, колегія суддів вважає, що в спірних правовідносинах державним виконавцем порушено процедуру прийняття постанови про накладення на боржника штрафу, а також державним виконавцем не з`ясовано наявність поважних причин не виконання боржником рішення суду в частині надання дитини для проведення зимової відпустки разом з батьком, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року по справі №520/5322/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.С. Рєзнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  21.07.2020 року