ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 742/1140/20                                                   Суддя (судді) першої інстанції:  Коротка А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 вересня 2020 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.05.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 2 Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Поповича Ігора Дмитровича про скасування постанови,

   В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП № 2 Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Поповича Ігора Дмитровича, в якому просив скасувати постанову серії БАА № 030105 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 26.04.2020 поліцейським Прилуцького відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області Поповичем Ігорем Дмитровичем про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 121 КУпАП України, ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 340,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що постанову складено з порушенням положень КУпАП України та виклад обставин справи про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.05.2020 адміністративний позов задоволено.
Постанову серії БАА № 030105 від 26 квітня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за порушення ст. 121 КУпАП, винесену поліцейським СРПП № 2 Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Поповичем Ігорем Дмитровичем скасовано.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 КУпАП України, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрито.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.04.2020 поліцейським СРПП № 2 Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Поповичем І.Д. було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 030105, відповідно до змісту якої, водій ОСОБА_1 26.04.2020 о 23 год. 35 хв. керував автомобілем «Москвич-412»,                  д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Прилуки, в/м 12, поблизу будинку № 149, в якому не працює, а саме: відсутній замок кришки багажника і паливного баку, чим порушив п. п. 31.4.7 (г) ПДР, за що на нього було накладено штраф в розмірі 340,00 грн. (а.с. 6)
Проте, як зазначив позивач, при зупинці його автомобіля він пояснив поліцейському, що жодним чином не порушував Правил дорожнього руху і не скоював адміністративного правопорушення, оскільки замок кришки багажника, який також фіксує планку, що закриває горловину паливного баку з гвинтовою кришкою, знаходиться в штатному місці і в робочому стані, що дозволяє здійснювати запірну функцію, тобто, кришка багажника та планка перебували саме в закритому стані, а якщо б замок не працював, він би не фіксував кришку багажника і планку горловини паливного баку в закритому стані, тому під дією торсіонних пружин кришка багажника була б відкрита. При цьому, у замку була відсутня лише личинка, яка слугує виключно для забезпечення секретності замка та унеможливлення стороннього доступу до багажника, не впливаючи на його безпосередню функцію щодо закривання, що також підтверджується зробленими позивачем фотознімком (а.с. 8) та відео фіксацією процесу відкривання-закривання кришки багажника (а.с. 14).
Не погоджуючись з вказаною постановою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122 КУпАП.
Крім того, суд виснував, що поліцейським не було конкретизовано та чітко не сформульовано норму права (статтю, її частину), а в даному випадку, яку саме з одинадцяти частин статті 121 КУпАП він застосував, тобто, не конкретизовано нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення  нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. п. «г» п. 31.4.7 Правил дорожнього руху, встановлено заборону експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей, пов`язаних з не роботою передбачених конструкцією замків дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла, тобто серед вказаного переліку несправностей відсутня така несправність як не робота замка кришки багажника, як зазначено в оскаржуваній постанові про адмінправопорушення.
Колегія суддів вважає, що вбачаючи порушення п. п. «г» п. 31.4.7 Правил дорожнього руху, відповідачем не враховано того, що заборона експлуатації пов`язана саме з не роботою замків, у даному випадку, багажника та лючка паливного бака, на противагу чому, матеріали справи свідчать про те, що замки багажника та паливного бака виконують свою функцію, фіксуючи їх у встановленому конструкцією автомобіля положенні «зачинено», а відсутність серцевини замка, яка слугує запобіжником від стороннього втручання та проникнення в транспортний засіб, прямо не вказує на вчинення порушення. Сторонами не надано доказів того, що під час зупинки поліцейським, позивач рухався з відчиненим багажником та лючком паливного бака. (а.с. 8)
Крім того, колегія суддів бере до уваги й те, що в порушення вимог ст. 283 КУпАП, поліцейським в оскаржуваній постанові не було конкретизовано та чітко не сформульовано норму права (статтю, її частину), а в даному випадку, яку саме з одинадцяти частин статті 121 КУпАП він застосував, тобто, не конкретизовано нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. (а.с. 6)
Відповідно до положень ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Складена постанова не містить посилання на жодні докази, які б доводили наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а доводи апелянта про те, що запис з нагрудної камери поліцейського було видалено автоматично після 30 днів його перебування на пристрої, на переконання колегії суддів, жодним чином не спростовує обов`язку суб`єкта владних повноважень доводити вчинення особою адміністративного правопорушення та належно обгрунтовувати власну позицію відповідними доказами.
У частині посилань апелянта на те, що суд першої інстанції не мав повноважень закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів звертає увагу на приписи п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, передбачають, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Також, здійснюючи посилання на практику у подібних правовідносинах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловлену у постанові від 09.04.2020 у справі № 307/234/17, апелянт не врахував того, що дана постанова ухвалена не за подібних обставин, а також редакція, застосованих касаційним судом норм законодавства, змінилась. 
Тож, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а позивачем надано ряд доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, з огляду на що, постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАА18 №030105 від 26.04.2020 з порушенням норм КУпАП та підлягає скасуванню.
Решта тверджень та посилань в апеляційній скарзі колегією суддів не приймається  до уваги через їх необгрунтованість та непідтвердженість матеріалами справи.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

                                            П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення.  

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.05.2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Ганечко О.М.   
           
Судді                                                                                              Кузьменко В.В.

                                                                                                    Шурко О.І.