Справа № 466/1770/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 33/811/849/20                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

22 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю адвоката Михальського Миколи Ілліча, потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 травня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою закрито провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Згідно з постановою суду, 20.02.2020 року о 11.35 год. гр. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Мercedes Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Поліска, 60 у м. Львові, під час руху заднім ходом не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на стоячий автомобіль марки «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_1 , після чого не залишився на місці пригоди, в результаті чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження з матеріальними збитками, порушивши вимоги п. 2.10 (а), 10.9 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 22 травня 2020 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки приймаючи постанову по справі № 466/1770/20 інших доказів, пояснень свідчень або інших відомостей до постанови, необхідних для вирішення справи про порушення Правил дорожнього руху судом зібрано не було, а сама постанова таких доказів не містить.
Зазначає, що обставини викладені у протоколах серії ДПР18 №428141 та серії ДПР18 №428142 є завідомо неправдивими та направлені на притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за правопорушення, яких він не вчиняв.
Вказує на те, що 20.02.2020 року виїжджаючи з місця паркування, не те, що не зачепив своїм автомобілем легковий автомобіль, який стояв від нього справа, а й не міг його зачепити, оскільки відстань між правою стороною автомобіля апелянта та лівою стороною автомобіля марки «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_2 була не менше 1,2-1,3 метра, кермо свого автомобіля вправо він вивернув вже тоді, коли проїхав задню частину цього автомобіля на відстань не менше 0,9-1 метра. 
Апелянт стрерджує, що 22 чи 23 лютого до нього зателефонував працівник патрульної поліції ОСОБА_3 та повідомив, що він вчинив ДТП. 24 лютого на телефонну вимогу старшого інспектора ВРОМ ДТП УПП ДТП у Львівській області Стефурака І.В., ОСОБА_2 приїхав на територію прилеглу до будинку №19 по вул. Перфецького у м. Львові на власному автомобілі марки «Мercedes Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_3 уважно оглянув його автомобіль на предмет наявності на ньому будь-яких ушкоджень, які б свідчили про контакт із іншими транспортним засобом, співставляв пошкодження на лівій задній стороні бампера автомобіля марки «Opel Zafira» та висотою бампера його автомобіля, проте будь-яких слідів ушкоджень бампера автомобіля «Мercedes Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_1 виявлено не було.
Зазначає, що при написанні пояснень, інспектор поліції переконав його, що за те, що він фактично визнає свою вину у заподіянні пошкоджень автомобілю під керуванням ОСОБА_4 йому не буде загрожувати адміністративна відповідальність, оскільки матеріали з приводу цієї ДТП не будуть направлятись до суду. Вищевказаним, на думку апелянта, пояснюється те, що у своєму поясненні від 24 лютого 2020 року ОСОБА_2 написав фразу «при співставленні автомобілів пошкодження на моєму автомобілі частково співпадають з пошкодженим автомобілем».
Вказує на те, що у протоколі серії ДПР18 №428142 він написав, що з місця пригоди поїхав тому, що не відчув удару, хоча в дійсності він не міг нічого почути, адже наїзду на ніякий автомобіль не здійснював.
Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 не роз`яснював йому положень ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та апелянт не надавав згоди на обробку та використання в службових документах його персональних даних.
Наголошує, що ОСОБА_3 до протоколів серії ДПР18 №428141 та серії ДПР18 №428142 не долучив ні фото, ні відеозйомки проведеного ним огляду та співставлення автомобіля апелянта і автомобіля під керуванням ОСОБА_4 .
Також апелянт вказує, що 08.05.2020р., 12.05.2020р., 21.05.2020р. подавав суду першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, до клопотань долучено фотографії лівої частини правого бампера та лівого крила і лівої фари автомобіля марки «Мercedes Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_1 та лівої частини заднього бампера автомобіля марки «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_2 . Зазначає, що на цих фотографіях, зроблених 24.02.2020р. чітко видно що на передній правій частині автомобіля ОСОБА_2 не було ніяких ушкоджень, які б свідчили про контакт з будь-яким іншим транспортним засобом.
Заслухавши пояснення адвоката Михальського М.І. на підтримку доводів апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_4 , яка апеляційну скаргу заперечила і просила постанову судді залишити без змін, розглянувши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Згідно ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення застосовується до осіб, які як учасники дорожнього руху порушили правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 в повній мірі даної вимоги закону дотримався.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.  ст. 122-4, 124 КУпАП, та закриття провадження по справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення трьохмісячного строку з дня вчинення правопорушення.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №428141 від 24.02.2020 року (а.с.1), серії ДПР18 №428142 від 24.02.2020 року (а.с.2), схемою місця ДТП (а.с.3), рапортом інспектора взводу 2 роти 1 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Міськіва А.М. (а.с.4), письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.5), письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_1 (а.с.6) та поясненнями потерпілої ОСОБА_1 , даними під час судового розгляду в суді першої інстанції, яка просила притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124, ст. 122-4КУпАП, оскільки   перехожий свідок повідомив їй, що саме водій «Мercedes Benz Vito» пошкодив припаркований автомобіль марки «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_2 . 
При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_2 складу правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.
На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, які суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги та належним чином мотивував своє рішення.
Окрім того, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, такий складений в присутності ОСОБА_2 , йому було роз`яснено процесуальні права у відповідності до ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, останній даний протокол власноручно підписав та надав свої письмові пояснення на окремому аркуші, копія протоколу йому була вручена, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Твердження ОСОБА_2 про застосування до нього психологічного тиску інспектором поліції та схиляння його до написання пояснень, які не відповідають дійсності не доведено у встановленому законом порядку.
Окрім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу чи написання пояснень, та оскарження таких дій і їх результатів.
Щодо доводів апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, то такі апеляційний суд вважає необґрунтованими й до уваги не бере.
Покликання в апеляційній скарзі на те, що судом не дано оцінки його поясненням, є безпідставними.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови. Будь-яких інших доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків, викладених у постанові судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 та його захисник – адвокат Михальський М.І. не надали та таких не здобуто.
Зважаючи на те, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції станом на 22 травня 2020 року сплив визначений ч.2 ст. 38 КУпАП трьохмісячний строк, протягом якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення, суддя обґрунтовано дійшов висновку про закриття на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.    
Неправильного застосування норм матеріального або процесуального права при розгляді справи суддею, які б стали підставою для скасування чи зміни оскаржуваної постанови не встановлено.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.
Керуючись ст.294 КУпАП , апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 травня 2020 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          М.Ф.Романюк