ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5164/16-ц                                        Головуючий суддя І інстанції Бабенко Ю. П.
Провадження № 22-ц/818/3026/20                                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та  представника  ОСОБА_2 - адвоката Репало Олексія Олександровича на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 березня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Бабенко Ю.П., по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Четверта Харківська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування,

встановив:

21 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_1 , третя особа – Четверта Харківська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін – ОСОБА_3 , яка проживала разом із чоловіком і ОСОБА_2 . Відповідач є спадкоємцем першої черги. Під впливом погроз з боку відповідача, батько сторін - ОСОБА_4 подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини. За життя матері відповідач не піклувався ні про неї, ні про батька. Матір тяжко хворіла. Відповідач не надавав матеріальної допомоги на лікування матері, не спілкувався з батьками. 
Вказувала, що дії відповідача були спрямовані на те, щоб позбавити її взагалі від права на спадкування та усунути батька від спадкування після смерті матері. З цією метою відповідач утримує у себе оригінали правовстановлюючих документів та не надає їх нотаріусу, відповідач неодноразово спричиняв позивачці тілесні ушкодження і вона зверталася з цього приводу до правоохоронних органів. Батько за життя звертався до суду із позовною заявою про призначення додаткового строку на подання заяви про відкликання заяви про відмову від спадщини та подання заяви про прийняття спадщини. 
Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько. На час його смерті позивачка проживала разом із ним, займалась його похованням. Відповідач є спадкоємцем першої черги. В 2007 році батькові ампутували ногу, він отримав 2 групу інвалідності, пересувався в інвалідній колясці, з 2009 року отримав 1 групу інвалідності. Внаслідок ДТП, яке мало місце в 2012 році, батькові було ампутовано другу ногу. З 2007 року батько потребував постійного стороннього догляду, оскільки самостійно не міг себе обслуговувати. Відповідач ухилявся від надання батькові допомоги, не надавав гроші на придбання ліків, на проведення лікування та обстеження, не робив нічого для поліпшення стану здоров`я та житлових умов батька, хоча мав можливість надавати допомогу, так як проживав поруч. Батько та позивачка отримували допомогу як малозабезпечена сім`я. Позивач також посилається на те, що після ампутації батькові обох ніг, він не міг себе обслуговувати, потребував сторонньої допомоги від відповідача. Підставами для задоволення позовних вимог позивачка зазначила ч.1, ч.2 і ч.5 ст.1224 ЦК України. 
На підставі вищевикладеного, та з урахуванням уточнень 13.07.2018 року ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 просили суд усунути відповідача ОСОБА_1 від права на спадкування за законом спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просять суд усунути відповідача ОСОБА_1 від права на спадкування за законом спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
ОСОБА_1 усунуто від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні позовних вимог про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_2 ) судові витрати – 416 грн.91 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Вказав, що з 2000 року у них з сестрою ОСОБА_2 склалися вкрай неприязні відносини. ОСОБА_2 ініціює різні та численні звернення до правохоронних органів, прокуратури, суду.
Зазначив, що померлий ОСОБА_4 був інвалідом 1 групи та потребував стороннього догляду проте - батько самостійно здійснював за собою догляд, самостійно прйимав їжу, самостійно отримував пенсію, пересувався на електроколясці.
Вказав, що судом підлягає з`ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Ухилення від виконання обов`язків щодо утримання і догляду спадкодавця може бути підтверджено вироком суду або цивільної справи про стягнення аліментів, про встановлення факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця або іншими доказами, що підтверджують ухилення від виконання цих обов`язків. Проте позивачем ОСОБА_2 не надані докази, які б свідчили що ОСОБА_1 свідомо ухилявся від надання спадкодавцю допомоги.
Зазначив, що у судовому засіданні задавались питання ОСОБА_2 коли та яким чином вона зверталась до нього про надання допомоги для батька, однак ОСОБА_2 відмовилась відповідати. Матеріали справи містять численні заяви ОСОБА_2 до різних установ, благодійних фондів, народних депутатів та керівників соціальних служб щодо отримання - різних видів допомоги, проте в матеріалах справи не має ніяких доказів, які б свідчили, що спадкодавець або позивачка зверталися за допомогою до мене.
Вказав, що припускає, що можливо батько хотів би отримати від нього якусь допомогу, проте знаючи про його конфліктні відносини з сестрою, задля уникнення чергових сварок та скандалів, не звертався до нього за допомогою.
Зазначив, що після смерті матері у 2005 році позивачка стала чинити перешкоди у спілкуванні з батьком, не впускала у батьківський будинок. Він приходив до батька коли її не було вдома, зустрічався на вулиці та коли він проходив лікування у медичних закладах. Пропонував батьку переїхати до нього, однак батько не бажав переїхати з свого побудованого будинку, у якому прожив значну частину свого життя.
Вказав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачка або наш батько звертались до нього із проханням надати допомогу, а він ухилявся від її надання, а з пояснень свідків можна зробити висновок, що претензії ОСОБА_4 носили ознаку моральних страждань через те, що діти сваряться та не знаходять спільної мови, бажав би отримати фізичну допомогу сина у догляді за будинком (щось прибити, забити, полатати дах), але за допомогою до сина не звертався, нічого поганого за сина не казав та на нього не скаржився, мав можливість залишити своє майно тільки дочці, оформити заповіт, але не робив цього.
Зазначив, що згідно до ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд першої інстанції зазначених вимог закону не виконав, приймаючі від позивачки по справі №644/5164/16-ц нові доказі протягом всього часу розгляду справи судом (2016-2020 рр.) без з`ясування причин подання доказів за межами строку, без письмового попередження позивачки про неможливість подання доказів у встановлений строк, з вказанням які докази вона не подала, без її клопотання про встановлення додаткового строку на подання доказів. Крім того, копії доказів у відповідності до ч. 9 ст.83 ЦПК України позивачкою заздалегідь не надано іншим учасникам справи.
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині незадоволених вимог, та ухвалити нове в цій частині рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.
Вказала, що суд не правомірно відмовив у вимогах позивача, щодо усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом спадщини, ще відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначила, що за життя матері Відповідач не піклувався ні про неї, ні про батька. Матір тяжко хворіла, проходила курси хіміотерапії. Відповідач не надавав матеріальної допомоги на лікування матері, не спілкувався з ні з нею, ні з батьком.
Вказала, що дії відповідача були спрямовані на те, щоб позбавити її взагалі права на спадщину та усунути батька від спадкування після смерті матері, даний факт підтверджується тим, що: по-перше. Відповідач утримує у себе оригінали правовстановлюючих документів та не надає їх до нотаріальної контори: по-друге Відповідач неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження і вона була змушена звертатися з цього приводу до правоохоронних органів; по-третє, батько за життя звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із позовною заявою про призначення додаткового строку на подання заяви про відкликання заяви про відмову від спадщини та подання заяви про прийняття спадщини.
У письмовому відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Репало О.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Вказав, що доводи скарги є безпідставними, необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними доказами та базуються лише на припущеннях відповідача.
Зазначив, що відповідач не надав жодного доказу, що вона чинила перешкоди йому спілкуватися з батьком. Вважає, що в матеріалах справи є відповідні докази щодо ухилення відповідача від надання допомоги батькам, які хворіли та перебували у безпорадному стані, також допитані свідки.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг і вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Репало О.О. мають бути залишені без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 6  Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.  Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК ( 2947-14 ) не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК ( 435-15 ).
Зважаючи на наведені вимоги закону та їх тлумачення у Постанові Пленуму Верховного Суду України слід встановити факт необхідності утримання спадкодавця, а також поведінку особи спадкоємця, розуміння ним (нею) свого обов`язку щодо утримання та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України суд також має установити, як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи і лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Таким чином, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадщину на підставі частини 5 статті 1224 ЦК України потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Таким чином, ухилення від надання допомоги спадкодавцеві характеризується умисною формою вини.
Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: 1) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 2) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; 3) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблений правовий висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_1 є дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про їх народження (т.1 а.с.7,8).
Згідно до копії свідоцтв про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.9,10).
ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_2 і проживала разом із батьками за їх життя, які також були зареєстровані і проживала в зазначеному домоволодінні (т.2 а.с.12-18, т.3 а.с.60). Відповідач також був до 2005 року зареєстрований за вказаною адресою, в даний час зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 (т.1 а.с.13).
Відповідно до копії спадкової справи №196/2006 після смерті ОСОБА_3 (т.2 а.с.59-90) встановлено наступне:
- з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися донька ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 ;
- батько сторін по справі – ОСОБА_4 відмовився від спадщини по закону;
- інших спадкоємців за законом не має;
- заповіт спадкодавець не вчинив;
- разом із спадкодавцем на час її смерті по проїзду Гур`ївському, 5 в м.Харкові були зареєстровані чоловік ОСОБА_4 і донька ОСОБА_2 ;
- свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось.
Згідно до виписки з медичної картки ОСОБА_3 (т.3 а.с.38, 40,41,92), в червні-липні 2004 року вона проходила лікування з приводу хвороби - рак поперечної ободочної кишки.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач надала суду докази того, що 30.05.2016 року була внесена інформація до ЄРДР за ст.125 ч.1 КК України про те, що ОСОБА_1 завдавав ОСОБА_2 тілесні ушкодження в період з 2000 по 2009 рік (т.1 а.с.21). Згідно до витягу (т.1 а.с.243), 25.09.2018 року була внесена інформація до ЄРДР за ст.129 ч.1 КК України про те, що ОСОБА_1 05.06.2007 року погрожував їй вбивством. Також позивачка надала суду докази про її звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача, надала копії документів про отримані нею тілесні ушкодження. Разом з тим, відсутні висновки правоохоронних органів, повідомлення про підозру відповідачеві, вирок суду, якими б підтверджувалися обставини того, що відповідач вчинив замах на життя спадкодавця ОСОБА_3 чи будь-кого з можливих спадкоємців. Крім того, внесена до ЄРДР інформація за ст.129 ч.1 КК України стосується періоду 05.06.2007 року, тобто періоду після смерті матері. 
Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.03.2011 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_1 за ст.125 КК України за заявою ОСОБА_2 , так як не зазначено частину ст.125 КК України, не надано оригінал судово медичної експертизи, не зазначені докази і свідки (т.1 а.с.41). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.02.2010 року вказана постанова судді залишена без змін (т.1 а.с.42-44). Інформація, зазначена в даній постанові, стосується 21.06.2009 року, тобто періоду після смерті матері ОСОБА_3 .
Згідно до довідки, виписки з медичної картки, актів судово-медичного обстеження (т.2 а.с.210-220), у ОСОБА_2 неодноразово в період з 2000 по 2009 рік були виявлені тілесні ушкодження, які з її слів їй спричинив її брат ОСОБА_1 
ОСОБА_2 в 2005, 2009, 2012 роках неодноразово зверталася з заявами про порушення кримінальних справ стосовно ОСОБА_1 за неправомірні дії по відношенню до неї, в порушенні кримінальних справ їй було відмовлено (т.2 а.с.202-205,207-208), що свідчить про недоведеність обставин, викладених у заявах ОСОБА_2 . 
Колегія суддів погоджується, що у ході розгляду справи позивачка та її представник не надали суду належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_1 умисно позбавив життя спадкодавця ОСОБА_3 чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинив замах на їхнє життя, а тому відсутні підстави, передбачені ч.1 ст.1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Аналіз доказів по справі також свідчить про те, що відсутні підстави, передбачені ч.2 ст.1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вбачається з матеріалів справи до суду не надано належні, допустимі, достовірні і достатні докази того, що відповідач ОСОБА_1 умисно перешкоджав своїй матері ОСОБА_3 скласти заповіт на будь-яку особу. В своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначала про те, що відповідач забрав собі документи на домоволодіння, однак ці обставини були після смерті матері. Для посвідчення заповіту у ОСОБА_3 були можливості. Зважаючи на те, що заповіт ОСОБА_3 не посвідчувався, то відсутні підстави стверджувати, що відповідач умисно перешкоджав спадкодавцеві внести зміни до заповіту або скасувати заповіт.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці ІНФОРМАЦІЯ_4 років (т.1 а.с.9).
На час смерті ОСОБА_4 був особою з ознаками інвалідності 1-А групи загального захворювання (т.3 а.с.103-104).
Згідно до лікарського свідоцтва про смерть №377 (т.2 а.с.248), причиною смерті ОСОБА_4 був перенесений в минулому інфаркт міокарда. Також до смерті призвела хронічна серцева недостатність.
Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК (т.3 а.с.50), ОСОБА_4 з 12.10.2009 року безстроково встановлено 1 групу інвалідності в зв`язку з порушенням опорно рухового апарату. Зазначено, що він потребує постійний сторонній догляд. 
У довідці обласного госпіталя для інвалідів від 16.03.2015 року (т.3 а.с.107) також зазначає про те, що ОСОБА_4 потребує постійний сторонній догляд.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 неодноразово складалася індивідуальна програма реабілітації інваліда (т.3 а.с.61-90).
Пояснення ОСОБА_2 про те, що їх батько з 2007 року пересувався в інвалідній колясці, що після ДТП в 2012 році йому ампутували другу ногу, що він самостійно не міг пересувався і потребував постійного стороннього догляду, так як не міг себе обслуговувати, не спростовуються відповідачем. 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_1 в період з 2013 по 2015 рік повідомляв йому, що син йому не допомагає, при цьому у нього на очах були сльози, інколи він з цього приводу плакав. 
Свідок ОСОБА_7 пояснив, що в лікарні батька навідувала ОСОБА_2 , яка його купала і одягала. Свідок спілкувався з ОСОБА_4 після того, як йому було ампутовано обидві ноги. ОСОБА_4 ніколи не розповідав йому про сина.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що при спілкуванні з ОСОБА_4 останній пояснював, що йому хотілось, щоб і син йому допомагав, та був поруч. ОСОБА_1 батькові не допомагав, хоча потрібні були саме чоловічі руки.
У телерепортажі на телеканалі «Сімон» 3-4 грудня 2010 року, відеозапис якого був переглянутий в судовому засіданні, в коментарі зі слів ОСОБА_4 було зазначено, що після операції від нього відвернувся навіть рідний син.
В судовому засіданні 29.08.2015 року по справі №644/6893/15-ц, аудіо запис якого був наданий позивачем і який був прослуханий судом, ОСОБА_4 зазначав, що його син що хоче, те і витворяє, нічого йому не дає.
У телерепортажі на телеканалі «Сімон» в 2011 році, відеозапис якого був переглянутий в судовому засіданні, зазначається, що сім`ї ОСОБА_9 відключили газ через борги.
Згідно до копій довіреностей (т.2 а.с.19-23), батько позивачки в 2007, 2010, 2013 році уповноважував її управляти його майном, бути його представником в різних органах і вчиняти різні дії від його імені.
У листі громадської організації «Креавита» (т.2 а.с.149-150) зазначено, що ОСОБА_4 за період з 06.05.2011 року по 29.10.2015 року отримав 110 соціальних транспортних перевезень, за допомогою яких він відвідував медичні установи, юридичні та нотаріальні служби, органи державної влади та соціальні установи. В зазначених поїздках його супроводжувала ОСОБА_2 . 
Згідно до довідки управління праці та соціального захисту населення (т.2 а.с.151-153), ОСОБА_4 за період перебування на обліку за рахунок коштів державного бюджету забезпечувався технічними засобами реабілітації як інвалід 1-А групи загального захворювання з 13.11.2007 по 04.11.2015.
Довідкою від 27.05.2016 року (т.2 а.с.154) підтверджується та обставина, що ОСОБА_2 отримувала допомогу малозабезпеченим сім`ям, компенсацію непрацюючій особі, яка здійснює догляд за інвалідом 1 групи, компенсацію за соціальні послуги батькові ОСОБА_4 , житлову субсидію.
Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов (т.2 а.с.155-160,244), ОСОБА_2 проживала разом із батьком ОСОБА_4 , здійснювала за ним догляд. Будинок потребував ремонту, пандус був побудований за благодійні кошти, меблі були старі.
03.04.2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.296 КК України за заявою батька ОСОБА_4 за відсутністю складу злочину (т.2 а.с.206). При цьому ОСОБА_4 у своїй заяві зазначав, що його син ОСОБА_1 не допомагає йому.
23.07.2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.ст.296,357 КК України (т.2 а.с.208). Опитаний ОСОБА_1 пояснив, що з батьком він підтримував дружні стосунки до 2009 року, але вони погіршились після того, як його сестра ОСОБА_2 подала до суду, після цього він не спілкується із своїми родичами. 
Відповідно до копій заяв, пояснень, скарг ОСОБА_4 за 2012, 2014 рік на адресу правоохоронних органів (т.2 а.с.223- 243, т.3 а.с.23-29,42-47), його син ОСОБА_1 неодноразово вчиняв неправомірні дії по відношенню до нього та його дочки ОСОБА_2 , з 2007 року ніякої допомогу йому не надає, категорично відмовляється надавати йому допомогу, відмовляється надати ОСОБА_2 документи на будинок для оформлення спадщини. Зазначив, що всю турботу і догляд здійснює його дочка, а син лише здатний конфліктувати. 
В своїй скарзі за 2014 рік на адресу комісії Харківської обласної ради (т.3 а.с.23-26), ОСОБА_1 скаржиться на відсутність дій зі сторони працівників прокуратури по стягненню аліментів з рідного сина на батька інваліда без двох ніг.
Комісією МСЕК 17.09.2013 року (т.2 а.с.244) встановлено, що постійний догляд за ОСОБА_4 здійснює лише його дочка ОСОБА_2 і лише вона надає йому постійну допомогу. Будинок має лише часткові зручності, унітаз не придатний для використання, каналізаційна мережа відсутня, туалет знаходиться на вулиці, техніка для прання білизни відсутня.
  В своїх зверненнях на адресу Харківського міського голови (т.3 а.с.30-31) позивач ОСОБА_2 зверталася з метою надання допомоги її батькові ОСОБА_4 . 
Своїм листом від 09.09.2010 року (т.3 а.с.48) управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської райради клопотало перед головним управлінням про забезпечення інваліда 1 групи ОСОБА_4 кріслом колісним з електроприводом. Заявки щодо забезпечення засобом для пересування направлялися неодноразово (т.3 а.с.54-59).
ОСОБА_4 у зв`язку з ампутацією на рівні тазостегневого суглобу в 2014 році було виділено засіб для пересування (т.3 а.с.52,53)
Згідно до публікації в газеті «Слобідський край» за 12.08.2014 року (т.3 а.с.91), ОСОБА_2 зверталася до першого заступника голови Харківської обласної ради з приводу піклування про батька інваліда, у якого немає обох ніг. Вона просила допомогти переобладнати ванну кімнату та кухню, просила вирішити проблему зсуву ґрунту.
З листа територіального центру надання соціальних послуг від 09.06.2016 року (т.3 а.с.109-110) вбачається, що з 05.03.2015 року по 29.05.2015 року ОСОБА_4 знаходився на соціальному обслуговуванні, користувався послугами перукаря, швачки, отримував гуманітарну і благодійну допомогу у вигляді одягу, який був у користуванні, памперсів, ліків, так як потребував допомогу (т.3 а.с.118-123,125-130).
Приймаючи до уваги вищевикладене, тривалість не надання відповідачем допомоги спадкодавцеві, потребу спадкодавця в отриманні допомоги саме від ОСОБА_1 , що відповідач мав реальну можливість надавати допомогу спадкодавцеві, суд дійшов до висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Аналіз досліджених судом доказів свідчить про те, що спадкодавець ОСОБА_4 через похилий вік і тяжку хворобу та згідно медичних документів дійсно був у безпорадному стані. Так, після ампутації ніг ОСОБА_4 не міг пересуватися, не міг особисто задовольняти свої життєві потреби, так як не міг ходити. При цьому суд враховує його вік і стан здоров`я - перенесений в минулому інфаркт міокарда, хронічну серцева недостатність, висновок МСЕК про те, що він потребував постійний сторонній догляд.
Таким чином, безпідставними є наведені з цього приводу доводи скарги ОСОБА_4 .
Також є безпідставними доводи скарги про те, що батько сторін по справі був забезпечений необхідним, допомоги не просив і не потребував. 
Суд першої інстанції з огляду на зазначені вище докази дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_4 потребував як матеріальної допомоги, так і побутової допомоги, потребував допомоги по особистому догляду за ним, допомоги по домогосподарству, а також потребував турботи зі сторони обох своїх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.82 обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Заперечення відповідача про те, що позивач навіть йому не повідомила про смерть батька, пояснення про те, що після смерті матері позивачка не допускала до будинку, а тому у нього не було можливості допомагати батькові, в своїй сукупності також свідчать про те, що відповідач визнає обставини того, що він не допомагав своєму батькові.
Відповідач та його представник в обґрунтування причин ненадання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4 зазначали, що позивачка не допускала його до будинку для надання допомоги. Оскільки вказані посилання не підтверджені належними і допустимими доказами, відповідач з цього приводу не звертався до суду, до правоохоронних чи житлових органів, суд першої інстанції обґрунтовано їх відхилив.
Пояснення відповідача про те, що в той час, коли батько хворів, відповідачеві необхідно було піклуватися про свою сім`ю та своїх дітей, не виключали можливість відповідача надавати допомогу батьку в іншій час. Суд правильно вказав, що твердження відповідача в судовому засіданні про його можливість надавати батькові фізичну допомогу, а не матеріальну, також свідчать про спроможність відповідача надавати допомогу спадкодавцеві. 
Відповідач та його представник надали докази про розмір пенсії відповідача. 15.05.2019 року до суду надійшла довідка ГУ ПФ України в Харківській області (т.2 а.с.179-182) про те, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку і отримує пенсію за вислугу років. Згідно до відомостей ГУ ДФС у Харківській області (т.2 а.с.184-185), відповідач ОСОБА_1 в період з 01.01.2000 року по 31.12.2015 року мав доходи за участь у виборчих комісіях. При цьому суд враховує, що відповідач мав можливість надавати батькові матеріальну допомогу в межах наявних у нього коштів, але він не надавав ніяку матеріальну допомогу.
Позивач ОСОБА_2 в 2015 році отримувала допомогу по безробіттю (т.3 а.с.95), а також як малозабезпечена сім`я (т.3 а.с.96-98). В 2016 році ОСОБА_2 здавала своє майно на зберігання і не забирала його в зв`язку з тяжким матеріальним станом (т.3 а.с.99).
Позивач ОСОБА_2 також отримувала не значні доходи, але матеріально утримувала батька.
Надані позивачем медична документація та досліджені в судовому засіданні докази підтверджують відсутність підстав, передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Для усунення від права на спадкування за даною нормою закону необхідно установити ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві і перебування спадкодавця в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою або похилим віком. По справі відсутні достатні докази того, що ОСОБА_1 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3 , що остання на час її смерті була в безпорадному стані. Суду не надано медичні документи та інші докази, які б свідчили про безпорадний стан ОСОБА_3 .
         Отже підстави, передбачені ч.ч.1 і 2 ст.1224 ЦК України для усунення відповідача від спадкування після смерті батька відсутні, так як суду не було надано належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_1 умисно позбавив життя спадкодавця ОСОБА_4 чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинив замах на їхнє життя, що відповідач ОСОБА_1 умисно перешкоджав своєму батькові скласти заповіт на будь-яку особу. Так, згідно до звукозапису одночасного допиту ОСОБА_2 і нотаріуса ОСОБА_10 від 16.06.2016 року, який був прослуханий судом, нотаріус пояснила, що ОСОБА_4 їй повідомляв, що він не буде посвідчувати заповіт, а буде посвідчувати лише довіреності. При цьому він себе погано почував, стогнав від болю. 
Та обставина, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.05.2019 року (т.3 а.с.1-6) було задоволено позовні вимоги позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 і визнано за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , не спростовує висновки суду. Подання зазначеної позовної заяви ОСОБА_2 не свідчить про те, що вона визнала за відповідачем право на спадкування частки батька, так як вона не є юридично обізнаною, на час подання позову потребувала юридичної допомоги адвоката, ніколи не визнавала за відповідачем право на спадкування частки батьків. Разом з тим суд, який розглядав її позов про визнання права власності, мав можливість зупинити розгляд справи до вирішення даної справи, рішення по якій вплине на рішення суду по справі про визнання права власності в порядку спадкування за законом. 
При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
  Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18, провадження № 61-1419св20, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, провадження № 61-14655св18; у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам та аналізуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з сукупності обставин, які відповідно до статті 1224 ЦК України є підставою для усунення спадкоємця від спадкування, зокрема ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. 
Саме такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 760/21117/15-ц та ін.
Позивачка та її представник не надали суду лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 або інші медичні документи стосовно причин смерті ОСОБА_3 .
Позивачка та її представник не надали суду належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_1 умисно позбавив життя спадкодавця ОСОБА_3 чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинив замах на їхнє життя. 
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у справі відсутні достатні докази того, що ОСОБА_1 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3 , що остання на час її смерті була в безпорадному стані. Суду не надано медичні документи та інші докази, які б свідчили про безпорадний стан ОСОБА_3 .
Разом з тим у справі, що переглядається, судом було правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 мав реальну можливість надавати допомогу спадкодавцеві ОСОБА_4 , який її потребував через свій стан здоров`я та вік, а відповідач при наявності можливості такої допомоги не надав, тобто ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцеві. Спадкодавець ОСОБА_4 через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані. Після ампутації ніг ОСОБА_4 не міг пересуватися, не міг особисто задовольняти свої життєві потреби, так як не міг ходити. При цьому враховуючи його вік і стан здоров`я - перенесений в минулому інфаркт міокарда, хронічну серцева недостатність, висновок МСЕК про те, що він потребує постійного стороннього догляду (а.с.50 т.3). Спадкодавець ОСОБА_4 з урахуванням близьких родинних відносин з відповідачем та особливостей його безпорадного стану потребував саме допомогу відповідача ОСОБА_1 як рідного сина.
Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили хворобу померлого, вказали на безпорадний стан покійного.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що позивачка не впускала його до будинку для надання допомоги не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідач з цього приводу не звертався до суду, до правоохоронних чи житлових органів, не надавав батькові матеріальну допомогу, не уповноважував інших осіб для вирішення побутових труднощів спадкодавця. Пояснення відповідача про те, що в той час, коли батько хворів, відповідачеві необхідно було піклуватися про свою сім`ю та своїх дітей, не свідчать про поважність причин не надання допомоги спадкодавцеві є безпідставними та такими що не підтверджені належними та допустимими доказами.
Суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України ухвалив на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та випливають із встановлених обставин, та визначив правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, внаслідок чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Доводами скарг, які належним чином не доведені, висновки суду не спростовані.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Внаслідок цього відповідно до ст. 141 ЦПК України підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст.ст. 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив: 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Репало Олексія Олександровича –залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року -залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 14 липня 2020 року.

Головуючий                                                                        В.Б.Яцина.

Судді                                                                                       І.В.Бурлака.

                                                                                               О.М.Хорошевський.