ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2020 р. 	Справа № 520/13816/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                        Бершова Г.Є.,
суддів:                                                            Катунова В.В., Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/13816/19 (головуючий 1 інстанції Шляхова О.М.) за позовом ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмови, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся доХарківського окружного адміністративного суду з позовом доГоловного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області( майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) у призначенні ОСОБА_1 ,1959 р.н пенсії за віком;
- скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківської області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344)від 09.10.2019 року за № 4890, яким відмовлено ОСОБА_1 , 1959 р.н, паспорт НОМЕР_1 , РН НОМЕР_2 у призначені пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області ( майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ,1959 р.н, паспорт НОМЕР_1 , РН-НОМЕР_2 періоди роботи : з 02.11.1981 року по 18.01.1983 року(Ткацкая фабрика),з 07.01.1986 року по 04.04.1986 року (Волчанський обозній завод),з 01.10.1996 р по 01.07.2000 р. (ЧП « Тайджи»), з 05.04.1986 р по 01.12.1986 р та з 04.12.1986 р по 04.05.1988 р в колгоспі ім. Мічуріна, відповідно до записів у Трудовій книжці та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.10. 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Голвного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 4890 від 09.10.2019року про відмову в призначенні пенсії за віком є незаконним.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року задоволено позов в повному обсязі.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області ( майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) у призначенні ОСОБА_1 ,1959 р.н пенсії за віком.
Скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківської області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344)від 09.10.2019 року за № 4890, яким відмовлено ОСОБА_1 , 1959 р.н, паспорт НОМЕР_1 , РН НОМЕР_2 у призначені пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області ( майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ,1959 р.н, паспорт НОМЕР_1 , РН-НОМЕР_2 періоди роботи : з 02.11.1981 року по 18.01.1983 року (Ткацкая фабрика), з 07.01.1986 року по 04.04.1986 року (Волчанський обозній завод), з 01.10.1996 р по 01.07.2000 р. (ЧП « Тайджи»), з 05.04.1986 р по 01.12.1986 р та з 04.12.1986 р по 04.05.1988 р в колгоспі ім. Мічуріна, відповідно до записів у Трудовій книжці та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.10. 2019 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
ОСОБА_1 , надав відзив на апеляційну скаргу відповідача, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. 
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , 04.10.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком, до якої надав необхідний пакет документів, копії яких містяться у справі.
Рішенням № 4890 від 09.10.2019року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, у призначенні пенсії за віком було відмовлено, оскільки позивач не має достатнього 26-річного страхового стажу. Страховий стаж позивача, на думку відповідача, складає 13 роки 4 місяці 11 днів, до
- з 02.11.1981 року по 18.01.1983 року (Ткацкая фабрика);
- з 07.01.1986 року пол. 04.04.1986 року (Волчанскийобозный завод);
-   з 01.10.1996 року по 01.07.200 року (ЧП`Тайджи»);
- з 05.04.1986 року по 01.071986 року та з 04.12.1986 року по 04.05.1988 року (радгосп ім.. Мічуріна).
Вказане поясняється тим, що в трудовій книжці ОСОБА_1 записи про вищевказані періоди роботи винесені з порушенням положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (зі змінами).
Отже спір виник з приводу не зарахування до страхового стажу позивача вищевикладених періодів роботи про які є запис у трудовій книжці, але в яких має місце виправлення та відсутність печатки на записі про звільнення, а саме у періодах роботи:
- з 02.11.1981 року по 18.01.1983 року (Ткацкая фабрика) - запис №6 має виправлення в даті наказу про прийняття на роботу (відповідний запис про виправлення відсутній);
- з 07.01.1986 року по 04.04.1986 року (Волчанскийобозный завод) - запис №18 має виправлення в даті про звільнення (відповідний запис про виправлення відсутній)
- з 01.10.1996 року по 01.07.2000 року (ЧП «Тайджи») - запис про звільнення з роботи не завірений печаткою підприємства;
- з 05.04.1986 року по 01.12.1986 року та з 04.12.1986 року по 04.05.1988 року - періоди роботи в колгоспі ім.. Мечуріна, які потребують уточнення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV ( надалі - Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно ч.3 ст.44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Аналізуючи нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, колегія суддів зазначає, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 788-XII).
Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.
Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, якіє співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 4.1 Інструкції №58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Згідно п.3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Як слідує з матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу період його роботи з 02.11.1981 року по 18.01.1983 року (Ткацкая фабрика), з 07.01.1986 року пол. 04.04.1986 року (Волчанскийобозный завод), з 01.10.1996 року по 01.07.200 року (ЧП`Тайджи»), з 05.04.1986 року по 01.071986 року та з 04.12.1986 року по 04.05.1988 року (радгосп ім.. Мічуріна), при цьому, спірне рішення № 4890 від 09.10.2019 року не містить в собі жодних підстав для вказаного не зарахування.
Посилання відповідача, що в трудовій книжці ОСОБА_1 записи про вищевказані періоди роботи винесені з порушенням зазначених вище положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (зі змінами), суд відхиляє, оскільки спірне рішення про відмову в призначенні пенсії не містить в собі зазначеної підстави.
Згідно зі статтею 62 Закону Про пенсійне забезпечення № 1788-ХПта Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків, У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.
Порядок заповнення трудової книжки в спірні періоди регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі Інструкція про порядок ведення трудових книжок).
Відповідно до п. 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п. 2.6. Інструкції про порядок ведення трудових книжок - у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до п. 2.8. Інструкції про порядок ведення трудових книжок зазначено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності-вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівомм.Києва, держархівомм.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Таким чином колегія суддів зазначає, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Також колегія суддів зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач при винесені оскаржуваного рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.03.2018 р. по справі №754/14898/15-а, в постанові від 17.07.2018 по справі №220/989/17, в постанові від 25 квітня 2019 року по справі Л°593/283/17 та в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року по справі № 638/18467/15-а.
Щодо не зарахування стажу роботи у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зазначає, що несплата роботодавцем перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
Зокрема, відповідно до ст. 1 Закону №1058 страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.
За приписами ст. 113 Закону №1058 держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі -Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах. передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до статті 26 Закону №2464-ІV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Слід зазначити, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, несплата роботодавцем перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а та в постанові від 01 листопада 2018 року по справі №199/1852/15-а.
Окремо слід зазначити, що контроль за своєчасністю та повнотою сплати страхових внесків зобов`язані вчиняти саме територіальні органи Пенсійного фонду України.
Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2001 року N 121/2001 (чинне на спірний період, далі положення про ПФУ), а саме відповідно до п. З положення про ПФУ основними завданнями Пенсійного фонду України, зокрема є забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного забезпечення.
Відповідно до п. 4 положення про ПФУ - Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу органів Пенсійного фонду України щодо:
- забезпечення додержання підприємствами, установами, організаціями та громадянами законодавства про пенсійне забезпечення;
- забезпечення збирання та акумулювання страхових внесків, інших надходжень до бюджету Пенсійного фонду України відповідно до законодавства;
- стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не сплачених сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування;
- проведення перевірок правильності сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, призначення та виплати пенсій, інших виплат, що фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України;
Відповідно до п. 5 положення про ПФУ - Пенсійний фонд України має право:
1) отримувати безоплатно від органів державної влади. підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ним функцій, передбачених законодавством;
2) проводити планові, а також у передбачених законодавством випадках позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів, пов`язаних із нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (у тому числі письмові) з питань, що виникають під час таких перевірок;
3) вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ, організацій і фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду України та порядок їх використання;
4) порушувати відповідно до законодавства справу про банкрутство підприємства, установи, організації або вносити пропозиції щодо скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності в разі систематичної несплати ними страхових внесків;
5) застосовувати фінансові санкції, передбачені законом;
6) стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків;
Таким чином суд зазначає, контроль за своєчасністю та повнотою сплати страхових внесків зобов`язані вчиняти саме територіальні органи Пенсійного фонду України, Пенсійний фонд України та його територіальні органи в спірний період були наділені всіма повноваженнями не тільки щодо контролю за своєчасністю та повнотою сплати страхових внесків, а й повноваженнями стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/13816/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко