КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                                 Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/7681/2020  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                             Справа № 367/9357/16-ц
 
08 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                          -  Олійника В.І.
                                     -  Желепи О.В.
при секретарі              -  Осінчук Н.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Симоненка Дмитра Євгеновича на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2016 року, про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Чернова Д.Є., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,-
 
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на її користь у повернення авансового платежу 1 579 800 грн., як відшкодування одержаних доходів 513 962,79 грн., судовий збір 8000 грн.
Також у грудні 2016 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
На обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначала, що в провадженні суду знаходиться справа за її позовом до відповідачів про стягнення коштів за невиконання відповідачем договору від 14 квітня 2014 року, за яким вони б мали укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .  Враховуючи, ціну позову, яка становить 2 093 762,79 грн., та можливість ухилення відповідачів від виконання зобов`язань шляхом відчуження наявного майна, вважала що слід в обов`язковому порядку забезпечити позов шляхом накладення арешту. Також, зазначила, що їй відомо про намір відповідачів продати майно, яке належить їм на праві власності, зокрема квартири в будинку АДРЕСА_1 , доказом чого є розміщені ними оголошення в мережі Інтернет.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2016 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 задоволено. 
Накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в межах суми боргу (2 093 762,79 грн.).
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Симоненко Дмитро Євгенович подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовував, тим, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову не навів обґрунтування співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, не дослідив взагалі питання вартості такого майна, не оцінив докази, надані позивачем на предмет реальності загрози відчуження майна.
Вказував на те, що позивач разом із заявою про забезпечення позову не надала будь-яких належних, достовірних доказів існування об`єктивної загрози як відчуження нерухомого майна відповідача, так і загрози утруднення виконання імовірного рішення суду про задоволення позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Симоненко Д.Є. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду  справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення, накладаючи арешт на нерухоме майно відповідачів в межах суми боргу, суд першої інстанції послався на те, що вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Як вбачається зі змісту позовної заяви,  ОСОБА_2  просить суд стягнути з  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 2 093 762,79 грн.
Таким чином, позивач звернувся до суду з вимогами майнового характеру та визначив ціну позову в розмірі 2 093 762,79 грн., що є значною сумою,  а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачам  на праві власності нерухоме майно в межах суми боргуз метою забезпечення належного виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.
При цьому відповідачі не обмежені в праві користування нерухомим майном, а обмежені лише в праві відчуження нерухомого майна на час розгляду спору судом.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про помилковість  висновку суду першої інстанції щодо співмірності заходів забезпечення позову розміру позовних вимог, виходячи з наступного.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ціна позову становить 2 093762,79 грн.
Суд першої інстанції ухвалив судове рішення про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно в межах розміру заявлених вимог, тобто в межах суми боргу 2 093 762,79 грн.
Частинами 1 - 4  ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, дійшов до помилкового висновку про співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, відповідач, при цьому, не надав доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про їх не співмірність.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, оскільки апелянтом не спростовано такий висновок суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач разом із заявою про забезпечення позову не надала будь-яких належних, достовірних доказів існування об`єктивної загрози відчуження нерухомого майна відповідачами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем до заяви про забезпечення позову, зокрема, було додано оголошення, про продаж квартири по АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві власності. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2016 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Симоненка Дмитра Євгеновича
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Симоненка Дмитра Євгеновича залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
          Повний текст  постанови  складено  10 липня 2020року.
 
          Головуючий:                                          Судді: