У Х В А Л А  
30 червня 2020 року
м. Київ
справа № 757/43923/18
провадження № 61-9546ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , у якому просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz S420», 1995 року випуску у розмірі 88 156,50 грн.
Позов обгрунтований тим, що сторони з 17 вересня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, у лютому 2018 року, за спільні кошти подружжя придбало автомобіль, який використовувався ними спільно. Однак після припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач залишив автомобіль у своєму особистому користуванні. Пізніше вона довідалася, що ОСОБА_1 у червні 2018 року без її відома продав транспортний засіб, використавши отримані від продажу кошти на власний розсуд.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року в позові відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 частки в спільному сумісному майні подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб проданий в період перебування сторін в шлюбі, а кошти виручені від продажу майна були використані в інтересах сім`ї. 
Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення такого змісту. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Mercedes Benz S420», 1995 року випуску, кузов       НОМЕР_1 НОМЕР_2 , у розмірі 24 000,00 грн.
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права ті порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 88 156,50 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100x2 102,00 грн=210 000,00 грн). 
У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обгрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувана заявником постанова Київського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                             А. С. Олійник
 
 С. О. Погрібний
 
 В. В. Яремко