ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020 року          м.Дніпро                                                       Справа №  904/471/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:                Антонік С.Г. (доповідач), 
суддів:        Березкіної О.В., Чус О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро"   на рішення   Господарського суду Дніпропетровської області   від 07.07.2020 року   (суддя Золотарьова Я.С., повний текст рішення складено 09.07.2020р.)     у справі №904/471/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Седельникова Костянтина Олександровича, м. Харків
до        Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро", м. Дніпро

про        стягнення заборгованості 188 984,20 грн                                                

ВСТАНОВИВ:

          Фізична особа-підприємець Седельников Костянтин Олександрович звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" про стягнення заборгованості у розмірі 188 984,20 грн., з яких: основний борг у розмірі    173 975,00 грн., пеня у розмірі 11 256,40 грн., 3% річних у розмірі 2 102,35 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 650,45 грн. та судові витрати.
          Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2020 позов задоволено.
          Аргументуючи рішення про задоволення позову, господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажів, разом з тим, станом на час розгляду справи, доказів оплати відповідачем заборгованості у розмірі    173    975,00 грн. за надані послуги сторонами до матеріалів справи не надано.          
          Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Щедро» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.          Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- суд першої інстанції прийняв до уваги супровідний лист від 05.11.2019, яким позивач нібито направив на адресу ТОВ «Щедро» первинні бухгалтерські документи, в т.ч. акти №№ 328 та 351, але вказані бухгалтерські документи на адресу останнього не направлялися;
- згідно умов п.3.3 договору виконавець вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання лише після надання замовнику повного комплекту документів, у т.ч. актів приймання-передачі послуг, а також підписання їх замовником, але позивач не направляв та не довів факту направлення акту №351, у зв`язку з чим строк оплати за вказаним актом є таким, що не настав з вини позивача;
- суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до позивача оперативно-господарської санкції, як це передбачено п.4.6 договору оскільки ТОВ «Щедро» правомірно застосувало до позивача таку санкцію до моменту відшкодування причинених відповідачу збитків.
Просить апеляційний суд рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
          Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи апелянта необґрунтованими. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 
          Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2020 року ухвалено відкрити апеляційне провадження у справі      №904/471/20 та ухвалено розгляд апеляційної скарги провести у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмово провадження.
          Відповідно до ч. 13  ст. 8 Господарського процесуального кодексу України        розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
          Згідно  з ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
            Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
              Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляцйної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
        Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
          Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 12.04.2017 між Фізичною особою-підприємцем Седельниковим Костянтином Олександровичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедро» (замовник) було укладено договір транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом №497, відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов`язується перевозити належним йому автомобільним транспортом вантажі замовника та/або надавати замовнику від власного імені, за плату в інтересах та за рахунок замовника послуги виконання або організації виконання перевезенням вантажів замовника автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні, а замовник зобов`язується оплачувати виконані перевезення та/або, відповідно, надані послуги в порядку та на умовах договору.
          Згідно пункту 3.2 договору, після видачі вантажу уповноваженій особі вантажоодержувача виконавець зобов`язується протягом 5 календарних днів        при внутрішньому перевезенні, 10 календарних днів        при міжнародному перевезенні, надати замовнику акт приймання-передачі послуг, який одночасно є комісійним звітом у випадку залучення третіх осіб, з додаванням оригіналу належно оформленої єдиної товарно-транспортної накладної або комплекту товарно-транспортних накладних встановленого зразка, що відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення відповідно до замовлення, з відміткою вантажоодержувача.
          Пунктом 3.3 договору передбачено, що датою надання послуг вважається дата підписання замовником акту приймання-передачі послуг, що підтверджує факт приймання належно оформлених первинних та інших, у відповідності до вимог пункту 3.2 договору, документів щодо надання послуг із замовленого перевезення.
          Відповідно до пункту 3.4 договору оплата наданих послуг здійснюється після дати надання послуг на підставі підписаного сторонами акта приймання передачі послуг протягом 15 календарних днів з дати його підписання (якщо інше не погоджено сторонами).
          Відповідно до пункту 4.5 договору, в разу порушення замовником прийнятих за даним договором господарських зобов`язань останній зобов`язаний сплатити виконавцю за письмовою вимогою останнього штрафні санкції, зокрема, за прострочення оплати вартості послуг        пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення зобов`язання, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.          
          Сторонами були підписані заявки №№ РЩ0019106, РЩ0021168, РЩ0021132, РЩ0021161, РЩ0021796, РЩ0021788, РЩ0021799, РЩ0022165, РЩ0022191, РЩ0022224, РЩ0022306, РЩ0022476, РЩ0022625, РЩ0022712, які представлені в матеріали справи.
          На виконання умов договору позивач надав послуги відповідачу на загальну суму173 975,00 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними та актами надання послуг, які підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств:
- № 135 від 29.03.2019 на суму 8  500,00 грн.;
- № 239 від 10.06.2019 на суму 13 225,00 грн.;
- № 241 від 10.06.2019 на суму 14 400,00 грн.;
- № 317 від 10.06.2019 на суму 10  000,00 грн.;
- № 293 від 02.07.2019 на суму 23  800,00 грн.;
- № 294 від 01.07.2019 на суму 9  500,00 грн.;
- № 295 від 01.07.2019 на суму 17 250,00 грн.;
- № 321 від 13.07.2019 на суму 4 200,00 грн.;
- № 327 від 15.07.2019 на суму 14 000,00 грн.;
- № 325 від 16.07.2019 на суму 5  000,00 грн.;
- № 328 від 18.07.2019 на суму 6  900,00 грн.;
- № 335 від 25.07.2019 на суму 9  700,00 грн.;
- № 347 від 02.08.2019 на суму 25 000,00 грн.
          Крім того, в матеріалах справи міститься акт № 351 від 05.08.2019 на суму 12        500,00 грн., який  сторонами не підписано.
           19.11.2019 позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію № 1 (т.1 арк.с.144) з вимогою сплатити заборгованість на надані експедиційні послуги у розмірі 176   975,00 грн. по вищезазначеним актам.
          Заборгованість у розмірі   173  975,00 грн. відповідачем сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. 
          У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань зі сплати основного боргу, позивачем також нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 11256,40 грн., 3% річних в сумі 2 102,35 грн., інфляційні втрати в сумі 1650,45 грн. 
          Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.          
                  Відповідно до    ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.
          Одностороння                 відмова                від                виконання зобов`язання                або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
          За приписами   статті 610 ЦК України,     порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
        Згідно зі   статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).                        
            Відповідно до ч. 2    ст. 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.                                                                                                                                                                                                                                                                
      За приписами  ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).                
          Частиною 1   статті 929 Цивільного кодексу України  передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.                                                                                                                                                
      Згідно з частинами 1, 2 статті 306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.                                                                                                                                                                                                                                                                
           Частинами 1,2   ст.307 Господарського кодексу України    передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
           Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
                  Статтею 530 Цивільного кодексу України  визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
        Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
            Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
          Статтею 611 Цивільного кодексу України  передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
          Відповідно до  статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
          Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
          Відповідно до вимог  статті 625 Цивільного кодексу України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
          В даному випадку матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем   відповідачу   послуг  з  перевезення   вантажу  на  загальну   суму 
173 975,00 грн.
          Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду рішення господарського суду доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню.
          Крім основної заборгованості позивачем нараховано пеню в сумі 11256,40 грн. за загальний період з 14.04.2019 по 12.12.2019.
          Вказане нарахування перевірено колегією суддів та визнано арифметично правильним, у зв`язку з чим господарським судом правомірно задоволено позов про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 11256,40грн.
          Також позивач просив стягнути з відповідача  3% річних у розмірі 2102,35 грн. за період з 14.04.2019 по 12.12.2019 та інфляційні втрати у розмірі 1 650,45 грн. за період квітень - листопад 2019.
          Нараховані 3% річних та інфляційні втрати відповідають дійсним сумі та періоду заборгованості, тому господарським судом обгрунтовано задоволено позов в цій частині.
          Відтак, рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні.
Доводи скаржника стосовно відсутності підписаного відповідачем акту приймання-передачі послуг №351 не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки докази виконання позивачем послуг з перевезення вантажу, крім іншого, підтверджуються також наявною в матеріалах справи товарно-транспортною накладною № (т.1, а.с. 143), яка підписана представниками позивача, відповідача та вантажоодержувача про отримання ним відправленого відповідачем вантажу.
Крім того, як вбачається з претензії позивача, в ній перелічені номера та дати замовлень, виставлених рахунків, актів надання послуг, товарно-транспортних накладних та зазначено, що до претензії додаються акти наданих послуг та торгово-транспортні накладні. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що доказів звернення відповідача до позивача стосовно невиконання або неналежного виконання ним послуг з перевезення за спірною накладною відповідачем в матеріали справи не представлено.
Що стосується посилань скаржника на те, що він має право на застосування оперативно-господарської санкції, колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до п. 4.6 договору у разі пошкодження вантажу в процесі перевезення, замовник застосовує до виконавця оперативно-господарську санкцію у вигляді припинення виконання своїх зобов`язань за даним договором із звільненням від відповідальності за це, з моменту встановлення пошкодження вантажу до моменту відшкодування виконавцем причинених замовнику збитків та/або сплати належних штрафних санкцій, але у всякому разі до повного поновлення порушених майнових прав та законних інтересів замовника.
Водночас, як вбачається з матеріалів, наданих до справи відповідачем, вантаж за заявкою № РЩ 0022732 було втрачено, а не пошкоджено.
Пошкодження вантажу і його втрата – різні речи. Отже, пункт 4.6 договору не може бути застосовано до спірних правовідносин, про що обгрунтовано вказав господарський суд в оскаржуваному рішенні.
Також безпідставні посилання скаржника на п. 4.2 договору, згідно до умов якого виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при перевезенні у розмірі завданих збитків. У випадку втрати, пошкодженні чи псуванні вантажу в процесі перевезення плата виконавцю згідно замовлення може бути в односторонньому порядку зменшена замовником в розмірі, пропорційному вартості втраченого, пошкодженого, зіпсованого вантажу.           В даному випадку відповідачем подано позов до господарського суду Харківської області про стягнення з позивача збитків у розмірі 525736,50 грн. за втрачений вантаж, тобто відповідач реалізував своє право на стягнення збитків, у зв`язку з чим право на зменшення плати пропорційно до вартості втраченого вантажу у останнього відсутнє.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення слід залишити без змін.
Згідно з   ст. 129 ГПК України    судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги     слід покласти на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275,   276,  281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро"                залишити без задоволення. 
Рішення   господарського суду Дніпропетровської області   від 07.07.2020 року  у справі №904/471/20 залишити без змін.
          
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                С.Г. Антонік
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                 Суддя                                                                                             О.В. Березкіна

Суддя                                                                                               О.В. Чус