П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6062/18	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Домусчі С.Д.,
                                – Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року, прийняте у складі суду судді Андрухіва В.В. в місті Одеса по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-  

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо: неврахування при перерахунку з 01.01.2018 року пенсії ОСОБА_1 надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами в розмірі 10% від посадового окладу; надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, премії в розмірі 10% від посадового окладу; зменшення основного розміру пенсії з 82% на 70% грошового забезпечення; визначення в перерахунку пенсії від 24.05.2018 року, при зазначених підсумку пенсії (з надбавками) в розмірі 14370,80 грн. та попередньої суми пенсії в розмірі 4513,04 грн., суми підвищення в зв`язку з даним перерахунком пенсії в розмірі 9216,96 грн.; обмеження максимального розміру пенсії сумою в 13730 грн.; виплати пенсії з урахуванням лише 50% суми підвищення пенсії; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 82% грошового забезпечення, з урахуванням: посадового окладу в розмірі 7750,00 грн.; окладу за військове звання в розмірі 1410,00 грн.; процентної надбавки за вислугу років (50%) в розмірі 4580,00 грн.; надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами в розмірі 10% від посадового окладу; надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премії в розмірі 10% від посадового окладу; та здійснити виплату донарахованих сум з урахуванням 100% суми підвищення пенсії без обмеження її максимального розміру.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування при перерахунку з 01.01.2018 року пенсії ОСОБА_1 надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами в розмірі 10% від посадового окладу; надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, премії в розмірі 10% від посадового окладу; та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року з урахуванням: посадового окладу в розмірі 7750,00 грн.; окладу за військове звання в розмірі 1410,00 грн.; процентної надбавки за вислугу років (50%) в розмірі 4580,00 грн.; надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами в розмірі 10% від посадового окладу; надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премії в розмірі 10% від посадового окладу. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено  повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення з 01.01.2018 року ОСОБА_1 основного розміру пенсії за вислугу років з 82% на 70% грошового забезпечення та виплати пенсії у 2018 році з урахуванням лише 50% суми підвищення пенсії з обмеженням максимального розміру пенсії сумою в 13730 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 82% грошового забезпечення та здійснити виплату донарахованих сум з 01.01.2018 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії без обмеження її максимального розміру. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог незаконним та необґрунтованим, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не враховано, що відповідний перерахунок пенсії з урахуванням основного розміру грошового забезпечення у розмірі 70% проведено на підставі грошового забезпечення діючих військовослужбовців, тому застосуванню підлягає законодавство, що діє на момент виникнення права на такий перерахунок — станом на 01.01.2018. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на виконання Постанови № 103 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії Позивачу на підставі довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, в свою чергу пунктом 2 постанови №103 постановлено проводити виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій не в повному обсязі у певні періоди. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що пункти 1 та 2 Постанови № 103  втратили чинність з 05 березня 2019 року, як це визначено приписами ч.2 ст. 265 КАС України.  Окрім того, апелянт  вважає, що судом не взято до уваги, що норми законодавства стосовно обмеження максимального розміру пенсії неконституційними не визнавались, а тому підлягають застосуванню всіма юридичними та фізичними особами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до перерахунку пенсії від 01.04.2007 року, позивачу була призначена пенсія за вислугу 29 років у розмірі 82% від суми грошового забезпечення (а.с. 42).
Як вбачається з перерахунку пенсії від 28.03.2018 року, ГУ ПФУ в Одеській області здійснило перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2018 року згідно з постановою КМУ №704 від 30.08.2017 р. та постановою КМУ №103 від 21.02.2018 р. Основний розмір пенсії 70% відповідних сум грошового забезпечення. Також, перерахунком визначено поетапність виплати суми підвищення пенсії: з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року – 50% від підвищення (3719,47 грн.), з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року – 75% від підвищення (5579,21 грн.), з 01.01.2020 року – 100% від підвищення (7438,94 грн.) (а.с. 50).
У подальшому, 15.05.2018 року через зменшення основного розміру пенсії до 70% грошового забезпечення   позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на інший вид пенсії, а саме – пенсію по інвалідності, оскільки він є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 30.03.1998 року (а.с. 19, 39).
Як вбачається з перерахунку пенсії від 24.05.2018 року, ГУ ПФУ в Одеській області здійснило перерахунок пенсії позивачу з 01.06.2018 року у зв`язку з переходом з іншого виду пенсії на пенсію по інвалідності. Визначено основний розмір пенсії 80% відповідних сум грошового забезпечення. Підсумок пенсії (з надбавками) складає 1437,80 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії - 13730 грн., попередньої суми пенсії – 4513,04 грн. та підвищення – 4608,48 грн. (50% від 9216,96 грн.). Також, перерахунком визначено поетапність виплати суми підвищення пенсії: з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року – 50% від підвищення (4608,48 грн.), з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року – 75% від підвищення (6912,72 грн.), з 01.01.2020 року – 100% від підвищення (9216,96 грн.) (а.с. 18).
Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо виплати позивачу перерахованої пенсії не в повному обсязі та щодо зменшення з 01.01.2018 року основного розміру пенсії за вислугу років з 82% на 70% грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 04.02.2019 року за результатами розгляду зразкової справи №240/5401/18, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років з 82% відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення є протиправними. Разом з тим, суд також дійшов висновку про протиправність дій органів Пенсійного фонду щодо виплати сум підвищення пенсії саме з 01 січня 2018 року у розмірі - 50 відсотків, з 01 січня 2019 року – 75% відсотків від підвищення. Крім того, суд дійшов висновку, що пенсія позивача підлягає без обмеження її максимального розміру з огляду на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
За частинами першою, другою та четвертою статті 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Частина вісімнадцята статті 43 Закону № 2262-ХІІ встановлює, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
Відповідно до частини третьої статті 51 згаданого Закону перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Пунктом 1 Порядку № 45 передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
Постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 30.08.2017 року № 704  набрала чинності з 01.03.2018 року та нею встановлені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, схеми тарифних розрядів, а також встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Таким чином, факт введення (зміни)  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704  грошового забезпечення військовослужбовців є підставою для перерахунку пенсії колишнім військовослужбовцям
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду по зразковій справі                  № 240/5401/18, викладеним у постанові від 16 жовтня 2019 року, при перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на підставі постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 указаного Закону, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. 
Враховуючи ті обставини, що пенсія за вислугу років була призначена позивачу у розмірі 82% грошового забезпечення, а також враховуючи висновки Верховного Суду по справі №240/5401/18, оскільки у цій частині справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що протиправними є дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення основного розміру пенсії з 82% на 70% грошового забезпечення, чим спростовуються доводжи апелянта у цій частині.
Щодо доводів апелянта в частині прийнятого судом рішення про проведення перерахунку та виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, колегія суддів зазначає наступне.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.
У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 у справі № 522/3093/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 10.10.2019 у справі №522/22798/17.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.
Крім того, колегія суддів зауважує, що передбачені статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження пенсій максимальним розміром, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі також - Закон №3668-VI), який набрав чинності в даній частині з 01.10.2011 року.
В той же час, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Оскільки позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та пенсія йому призначена до 01.10.2011 року, обмеження, передбачені вказаною нормою Закону №3668-VI, не поширюються на позивача, оскільки пенсія йому призначена до набрання ним чинності.
Суд відхиляє посилання апелянта на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 квітня 2018 року (справа № 361/4922/17), в яких, на думку апелянта, спірні відносини є подібними до тих, які виникли між сторонами у даній справі, оскільки предметом спору у справі № 361/4922/17 є перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а предметом спору у даній справі є зокрема виплата пенсії без обмеження максимальним відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пенсія позивача підлягає без обмеження її максимального розміру з огляду на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині виплати перерахованих сум пенсії не в повному обсязі у певні періоди згідно постанови Кабінету Міністрів України №103, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 10З «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103) відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» постановлено: перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до Постанови № 704.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 103, виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року. Пунктом 6 Постанови № 103 передбачено внести зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються.
Таким чином,  пунктами 1, 2 Постанови № 103 Кабінет Міністрів України фактично зменшив розмір доплат до пенсій, за результатами перерахунку у 2018 та 2019 роках, та встановив особливий порядок виплати пенсії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2  постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб"  та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року набрало законної сили  05.03.2019 року.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) і практику ЄСПЛ як джерело права.
Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16 вересня 1996 року «Гайгузус проти Австрії», якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки з 01.01.2018 року відповідачем проведений перерахунок розміру пенсії позивача та встановлено виплату лише 50% суми підвищеної пенсії в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, а з 01.01.2019   року 75% суми підвищеної пенсії, а вказаний розмір виплати перерахованої суми пенсії здійснено на підставі п. 1 та п. 2 Постанови № 103, визнаних нечинними рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року по справі № 826/3858/18, яке  набрало законної сили  05.03.2019 року, зазначені обставини свідчать про необхідність відновлення права позивача на отримання у повному обсязі належних йому сум пенсійних виплат, які повинні бути розраховані та виплачені відповідно до чинних у зазначений період нормативно-правових актів.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що до 05.03.2019 року, тобто до моменту набрання законної сили рішенням по справі № 826/3858/18, виплата позивачу перерахованої суми пенсії не у повному обсязі ґрунтувалась на положеннях пунктів 1, 2  постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
Суд апеляційної інстанції зазначає, що з системного аналізу положень КАС України та теорії права вбачається відмінність у правових наслідках «визнання протиправним та скасування» і «визнання протиправним та нечинним»  відповідного адміністративного акта.
Так, відповідно до вимог ст. 5 КАС України, ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. 
Відповідно до абзаців 3, 4 п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату ним чинності з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили або з іншого, визначеного судом моменту. 
Таким чином, визнаються протиправними та скасовуються індивідуальні акти, а нормативно-правові акти визнаються протиправними та нечинними. Такі відмінності у правовому регулюванні обумовлені тим, що відповідно до приписів нормативно-правових актів виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів невизначеного кола осіб.  Відповідно, скасування нормативно-правового акту впливатиме на права, свободи, інтереси та обов`язки не лише позивача, а й інших осіб, а також поставить під сумнів легітимність дій та рішень, прийнятих на підставі скасованого нормативно-правового акту та може призвести до порушення необхідного балансу між захистом прав позивача та будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, які були учасниками правовідносин, у яких застосовано оскаржуваний нормативно-правовий акт; принципу правової визначеності. 
У цьому контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно положень ч.2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо невідповідності  пунктів 1, 2  постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103» вимогам чинного законодавства, при цьому суд наголошує, що у контексті обставин даної справи такі висновки можуть ґрунтуватись виключно на визнанні нечинною в судовому порядку відповідної постанови Кабінету Міністрів.
Враховуючи викладене, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2  постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103» та вказане рішення набрало законної сили  05.03.2019 року, то саме з 05.03.2019 року пенсія позивача підлягає виплаті  у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії.
У цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що Велика палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 р. у зразковій справі № 160/3586/19 дійшла висновку, що у зв`язку зі скасуванням пункту 2 Постанови № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 2826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано, тому саме з 05 березня 2019 року пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії.
Висновки суду першої інстанції, що не дивлячись на ту обставину, що в межах зразкової справи №160/3586/19 Великою Палатою Верховного Суду досліджувались правовідносини щодо виплати пенсії пенсіонеру у стовідсотковому розмірі від розміру її підвищення саме з 05.03.2019 року, вказане рішення не місить висновків про те, що лише саме з цієї дати (з 05.03.2019 року) повинен проводитись перерахунок пенсії з урахуванням її 100- відсоткового підвищення, спростовуються висновками Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа №2540/2873/18), які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Так, згідно висновків Верховного Суду у межах справи №2540/2873/18, із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18 позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019 року. Окрім того, Верховний Суд дійшов висновку, що на доплати до пенсії, передбачені законодавством, у 2018 році розповсюджувався регулюючий вплив постанови КМУ №103, відтак пенсійний орган здійснюючи поетапну виплату пенсії діяв у межах визначеного законодавцем правового поля.
Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, проте помилково визначено, що сума підвищення пенсії у розмірі 100 % підлягає виплаті позивачу з 01 січня 2018 року, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення, задовольнивши позовні вимоги позивача в цій частині саме з 05 березня 2019 року, а в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року – задовольнити частково. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – змінити в частині дати, з якої було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та дати зобов`язання провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату сум підвищення пенсії, зазначивши її - з 05 березня 2019 року.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя:                                                              М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     С. Д. Домусчі

Суддя:                                                                                     І. О. Турецька