ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 820/3893/16
адміністративне провадження № К/9901/36922/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т. М.,
суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка  В.  В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби на постанову Харківського окружного адміністративного суду (суддя Зінченко  А.  В.) від 28 вересня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя - Бегунц  А.  О., судді: Рєзнікова  С.  С., Старостін  В.  В.) від 12 грудня 2016 року у справі №  820/3893/16 за позовом Приватного підприємства «АЗЧ Постач» до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними і скасування рішень,
УСТАНОВИВ:
У липні 2016 року Приватне підприємство «АЗЧ Постач» (далі - ПП «АЗЧ Постач») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби (далі - Чернігівська митниця ДФС), у якому просило: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 13 липня 2016 року №  102000010/2016/000178/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації,  митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №  102110001/2016/00180.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016  року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року, позов задоволено.
Задовольняючи цей позов суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що митним органом безпідставно визначено митну вартість за другорядним методом, оскільки правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані митним органом.
Не погодившись із вказаними вище судовими рішеннями, Чернігівська митниця ДФС подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016  року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року, і прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування касаційної скарги, Чернігівська митниця ДФС вказує, що надані уповноваженою особою декларанта до митного оформлення документи не підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору) через відсутність у них певних відомостей щодо складових митної вартості. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 січня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції. 
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22  вересня 2020  року цю справу призначив до розгляду у порядку письмового провадження.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.
Як убачається з матеріалів справи, ПП «Національні традиції», яке відповідно до умов Договору від 20  жовтня 2014 року №  20/10-14/03 про надання послуг по декларуванню товарів, взяло на себе зобов`язання надати ПП «АЗЧ Постач» послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів, звернулося до Чернігівської митниці ДФС з митною декларацією №  102110001/2016/201517 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту від 02  грудня 2015 року №  AZ/BT12-15, укладеного між ПП «АЗЧ Постач» та CHANGXING ВАІТЕ ІМРОRТ AND EXPORT CO., LTD, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов`язання поставити позивачу товари в асортименті, а ПП «АЗЧ Постач» зобов`язалося оплатити товар згідно з умовами даного Контракту. Митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України (далі - МК України). 
На підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару декларантом було подано до митного органу пакет документів, визначених ч. 2 ст. 53 МК України. 
За результатами розгляду МД та доданих до них документів, посадовою особою митного органу складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №  102110001/2016/00180, а також прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 13 липня 2016 року №  102000010/2016/000178/2. Митну вартість ввезеного товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до ст. 64 МК України. Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про відсутність у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари.
Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, ПП «АЗЧ Постач» звернулося до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Частиною 3 ст. 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
За приписами ч. 1 ст. 54 МК України установлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з положеннями ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ)  резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про відсутність у поданих до митного оформлення документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема: звіт про оцінку майна поданий не в повному обсязі, у зв`язку з чим неможливо перевірити ціноутворення; прайс-лист не містить інформації щодо періоду дії цін та країн на які поширюється дана цінова пропозиція; калькуляція на товар містить невідповідність періоду виробництва товару та його поставки; не надано документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що судами попередніх інстанцій було вірно зазначено, що з аналізу положень ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ч. 1 ст. 189, ч. 2 ст.  190 Господарського кодексу України випливає, що висновок експерта по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, в зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже вказані дії знаходяться поза межами професійної діяльності фахівця оцінювача та здійснюються кожним суб`єктом господарювання на власний розсуд.
Стосовно доводів митного органу про те, що надана на перевірку калькуляція дійсна в одному періоді, а відвантаження товару здійснювалось в інший, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки калькуляція собівартості складена на період виготовлення товару, а в самій калькуляції не визначено період її дійсності. Крім того, сама по собі калькуляція не є документом, по якому здійснюється оплата та поставка товару, адже таким підтверджуючими документами є інвойс та коносамент, а сама калькуляція лише розшифровує вартість товару.
У свою чергу, як убачається з матеріалів справи, на підтвердження заявленої митної вартості товарів, що поставлялися відповідно до умов контракту декларантом подано: контракт від 02 грудня 2015 року № AZ/BT12-15; інвойс від 02  червня 2016  року № BTCN2016282; пакувальний листи до інвойсу від 02 червня 2016 року №  BTCN2016282; видаткова накладна від 01 червня 2016 року №  0000002016282; відвантажувальна специфікація від 05 червня 2016 року №  BTCN2016282/582-l; міжнародні товарно-транспортні накладні від 12 липня 2016  року №4556 та 8006; коносамент від 05 червня 2016 року MSCUQX152096; калькуляція від 02 червня 2016  року № BTCN2016282; звіт про оцінку майна від 13  липня 2016 року                       № 05-04/07/133; листи від 17 червня 2016 року №605/17.06, №  606/17.06, №607/17.06; лист від 13 липня 2016 року № 181; лист від 15 червня 2016 року № BTCN2016282/15; лист від 16 червня 2016 року № BTCN2016282/16; листи від 17 червня 2016 року №BTCN2016282/17, № BTAZ2016/37; прайс-лист від 29 травня 2016 року №905/82.
Аргументи відповідача про те, що прайс-лист не містить інформації щодо періоду дії цін, колегія суддів також вважає безпідставними, у зв`язку з тим, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо періоду дії цін, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Щодо посилання Чернігівської митниці ДФС на відсутність страхових документів, колегія суддів зазначає таке.
Як вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, а також підтверджено матеріалами справи, товар поставлявся за базисом поставки CFR Іллічівськ (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010». Поставка товару на таких умовах передбачає, що продавець зобов`язаний сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, однак ризик втрати або ушкодження товару, а також ризик будь-якого збільшення витрат, що виникають після переходу товаром борту судна, переходить з продавця на покупця в момент переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. За умовами CFR на продавця покладаються обов`язки щодо митного очищення товару для експорту. Отже, поставка товару на умовах CFR (вартість і фрахт) зобов`язує продавця оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення.
Як випливає з інвойсів, відповідно до яких відбулася поставка товару, товар поставлявся за базисом поставки CFR Іллічівськ (вартість і фрахт) Інкотермс 2010, де визначено, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, а саме перевезення товару до порту призначення (фрахт). Вказана обставина підтверджується листом. Крім того, про включення до ціни товару вартості фрахту свідчить і калькуляція, що містяться в матеріалах справи. Позивачем, який за умовами поставки CFR ніс ризик втрати або ушкодження товару від моменту навантаження, також не здійснювалося страхування товару.
Таким чином, колегія суддів вважає, що виявлені митним органом у поданих ПП «АЗЧ Постач» до митного оформлення документах розбіжності є формальними та несуттєвими, такі жодним чином не вливають на числові значення складових митної вартості товарів.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про протиправність рішення про коригування митної вартості товарів від 13  липня 2016 року №  102000010/2016/000178/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації,  митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №  102110001/2016/00180, а тому наявні підстави для їх скасування.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Суд також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №  4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.  1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №  303-A, п. 29).
Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ч. 2 розд. ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року     №  460-IX, ст. 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28  вересня 2016  року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду                                                                      Т.  М.  Шипуліна
                                                                                                    Л.  І.  Бившева
                                                                                                    В.  В.  Хохуляк