П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

9 червня 2020 року                                                                        місто Київ
 
справа № 754/5780/15-ц                                    
апеляційне провадження № 22-ц/824/6320/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Лісовської О.В. від 13 лютого 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 ,  
 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва        Ляпін Д.В. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що боржник не здійснює виконання за виконавчим листом № 754/5780/15-ц від 22 червня 2015 року, виданим Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 984 418 грн. 01 коп., незважаючи на вжиті до боржника заходи примусового виконання.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року подання задоволено. Надано дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Ляпіну Д.В. на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме до квартири АДРЕСА_1 .
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла. Скаржник зазначає, що приватним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань; боржник не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, жодних постанов та викликів не отримував, оскільки фактично мешкає не за місцем реєстрації, куди направлялась кореспонденція, а в АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_1 не належить боржнику на праві власності та перебуває в іпотеці, а тому відсутні підстави для примусового проникнення до неї. 
У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. зазначає, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, а тому ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною і задоволенню не підлягає.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та додатково зазначив, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, строк пред`явлення якого до виконання закінчився.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 також заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказували, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59209751(далі - ВП № 59209751) з примусового виконання виконавчого листа № 754/5780/15-ц, виданого 22 липня 2015 року Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 980 764 грн. 10 коп., а також судового збору в розмірі 3 654 грн.
28 травня 2019 року винесено постанову про арешт майна боржника, а 19 липня 2019 року - про арешт коштів боржника.
З метою виявлення майна ОСОБА_1 , приватним виконавцем направлялись запити до комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Головного управління держгеокадастру у місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві Управління превентивної діяльності Національної поліції України, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпраці у Київській області, Територіального сервісного центру № 8046 Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України, Державної служби морського та річкового транспорту України, Виконавчого округу міста Києва Міністерства юстиції України.
З наданих відповідей на вищевказані запити убачається, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані; боржник серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів не значиться.
Згідно відповіді Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 працює в ТОВ "СВ Комтрейдінг". Займає посаду директора у вказаному підприємстві.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 121586222 від 23 квітня 2018 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира перебуває в іпотеці, іпотекодержателем якої є ОСОБА_5 
27 травня 2019 року боржнику ОСОБА_1 направлена постанова про відкриття виконавчого провадження, проте була повернута без вручення у зв`язку з закінченням терміну зберігання у відділенні АТ "Укрпошта".
25 вересня 2019 року приватним виконавцем складено акт, яким встановлено, що 25 вересня 2019 року о 8 год. 30 хв. виконавець здійснив вихід за місцем реєстрації боржника, проте двері ніхто не відчинив і доступу до житлового приміщення не надали. 
26 грудня 2019 року приватним виконавцем направлявся виклик та було зобов`язано боржника надати: письмові пояснення щодо невиконання рішення суду, відомості про доходи та місце роботи, копії правовстановлюючих документів на належне на праві власності майно, тощо. 
В цей же день боржнику направлена вимога приватного виконавця щодо необхідності надання квартири АДРЕСА_1 , для перевірки майнового стану та здійснення виконавчих дій 2 січня 2020 року о  06 год. 00 хв. 
Згідно акту приватного виконавця від 2 січня 2020 року, доступ до квартири боржника наданий не був.
В добровільному порядку рішення суду не виконано. Звернути стягнення на нерухоме майно належне боржнику на даний час не вбачається можливим.
Постановляючи ухвалу про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від покладених на нього обов`язків, не надає можливості приватному виконавцю перевірити майновий стан, а тому проникнення до житла залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, що включає встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів.
Такий висновок суду є правильним.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян. 
Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи. 
Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" наведені процесуальні права виконавців при здійсненні виконавчого провадження.
Так, згідно пункту 4 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, державний (приватний) виконавець має право
безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно
боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (пункт 4 частини 3 статті 18Закону України "Про виконавче провадження").
Аналізуючи наведені норми закону, можна зробити висновок, що законодавцем забезпечено баланс прав та обов`язків як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.
Статтею 30 Конституцій України гарантовано недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага, що зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. були вчені усі передбачені Законом України "Про виконавче провадження" дії по примусовому виконанню рішення суду.
У строк, наданий на самостійне виконання, боржником рішення суду не виконано, будь-яких документів від боржника стосовно виконання рішень не надходило.
Доводи апеляційної скарги про те, що боржник не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, жодних постанов та викликів не отримував, оскільки фактично мешкає не за місцем реєстрації, куди направлялась кореспонденція, а в АДРЕСА_2 є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Так, статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, зокрема, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. Крім того, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано
постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
З матеріалів справи убачається, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику до виконання, за адресою, вказаною у виконавчому листі: АДРЕСА_1 . 
Згідно відомостей обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Держаної міграційної служби України в місті Києві зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .
Натомість доказів проживання боржника за адресою: АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що квартира АДРЕСА_1 не належить боржнику на праві власності та перебуває в іпотеці, а тому відсутні підстави для примусового проникнення до неї також не заслуговують на увагу, оскільки право власності на вказану квартиру підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Факт її перебування в іпотеці не змінює права власності, а свідчить лише про її забезпечувальний характер в іншому зобов`язанні.  
Посилання у апеляційній скарзі на недоведеність приватним виконавцем умисного ухилення боржника від виконання рішення суду спростовується тривалим невиконанням зобов`язання (5 років), при цьому матеріали справи містять підтвердження обізнаності       ОСОБА_1 про наявність судового рішення про стягнення з нього заборгованості (зокрема, заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, яка залишена судом без задоволення). 
Доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на які він посилався під час судового засіданні в суді апеляційної інстанції (виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, строк пред`явлення якого до виконання закінчився) колегією суддів не досліджуються, оскільки, по своїй суті, є доповненням підстав для апеляційного перегляду судового рішення і яке могло бути заявлене лише протягом строку на апеляційне оскарження, який у даному випадку сплив.
Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.

Головуючий                                                                                      Я.В. Головачов

Судді:                                                                                                  І.М. Вербова

                                                                                                             О.В. Шахова