ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем   України
           
01 липня 2020 року  
м. Харків

справа № 638/4205/20
провадження № 22-ц/818/3245/20   

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Кравченко О.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», 
третя особа - ОСОБА_2 , 
третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Єніна Лариса Вікторівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 – представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року в складі судді Семіряд І.В.,

у с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Єніна Лариса Вікторівна, та просила скасувати державну реєстрацію на квартиру АДРЕСА_1 .

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо квартири АДРЕСА_1 . 

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що вона набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, 08 квітня 1999 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлозоровим Г.М. за реєстровим № 264. У березні 2020 року вона дізналась, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» державним реєстратором Комунального підприємства «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області Малишевою В.В. (індексний номер 47341567 від 13 червня 2019 року) на підставі іпотечного договору № 840/5-27/16/10/5-333 від 07 жовтня 2005 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі – АКБСР «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 . Зазначає, що іпотечний договір з відповідачем не укладала. Крім того, постійно мешкає у вказаному житлі та сплачує комунальні платежі. 

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року заяву задоволено частково. Накладено заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини заяви відмовлено. 

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Однак, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачкою не доведено необхідність вжиття такого заходу забезпечення позову як арешт майна.

18 листопада 2019 року ОСОБА_3 – представник АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись необґрунтованість та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не доведена реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, відповідно до іпотечного договору № 840/5-27/16/10/5-333 від 07 жовтня 2005 року, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на спірну квартиру. 

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що квартира АДРЕСА_1 належить АТ «Альфа-Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 47341567 від 13 червня 2019 року, державного реєстратора Малишева В.В. (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 березня 2020 року № 204800103).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 просила скасувати державну реєстрацію на квартиру АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити  порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування заходу забезпечення позову.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до подальшого відчуження майна, що в свою чергу ускладнить виконання можливого рішення суду.

Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушує право власника на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля збереження майна у власності певних осіб.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 рокує законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачкою не доведено реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не можуть бути прийняті до уваги. АТ «Альфа-Банк» має право розпоряджатися майном, що належить йому на праві власності, а тому, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження майна, що, в свою чергу, ускладнить виконання можливого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 149, 150, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 08 липня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака 

В.Б.Яцина