П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

            18 вересня 2020 року                                                                                                       місто Київ
Єдиний унікальний номер справи  756/14596/19
Номер  провадження № 22-ц/824/10937/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В.В.,  Шахової О.В., 
 
розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О. М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управ-Дом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 
в с т а н о в и в : 
 
 У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Управ-Дом» звернулось до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що 21 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно п. 3 якого, розмір щомісячної плати за надані послуги, на день укладення договору, становить 3 грн. 50 коп. за один м.кв. загальної площі. Загальна площа квартири відповідача становить 74,3 м.кв.
 
Позивач зазначає, що у зв`язку з не оплатою послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 16 грудня 2016 року по 30 квітня 2017 року, у відповідача утворилась заборгованість яка становить 1 352 грн. 26 коп.
 
У травні 2016 року у зв`язку зі збільшенням розміру вартості електроенергії позивачем за участю КП ГІОЦ проведено перерахунок тарифу, інформацію про заплановане підвищення тарифу розміщено  в газеті «Хрещатик» від 02 вересня 2016 року.
 
Розпорядженням КМДА від 03 квітня 2017 року № 386 затверджено новий тариф у сумі 6 грн. 05 коп., текст якого, опубліковано в газеті «Хрещатик» від 26 квітня 2017 року.
 
У зв`язку з не оплатою послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 травня 2017 року по 06 квітня 2018 року, у відповідача утворилась заборгованість яка склала 4 944 грн. 72 коп.
 
Позивач зазначає, що у зв`язку зі збільшенням вартості послуг, які надаються підрядними організаціями, позивачем за участю КП ГІОЦ було проведено перерахунок тарифу та розміщено у газеті «Хрещатик» від 15 вересня 2017 року інформацію про заплановане підвищення тарифу. 
 
Розпорядженням КМДА від 07 березня 2018 року № 371, текст якого розміщено у газеті «Хрещатик» від 06 квітня 2018 року, затверджено новий тариф у сумі 8 грн. 81 коп. 
 
У зв`язку з не оплатою відповідачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 06 квітня 2018 року по 01 листопада 2019 року у відповідача утворилась заборгованість у сумі 11 714 грн. 09 коп.
 
Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що ним було дотримано процедуру повідомлення споживачів про збільшення тарифу на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
 
Крім того, позивач зазначає, що 24 травня 2018 року Оболонським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06 листопада 2018 року вказаний судовий наказ було скасовано. 
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Управ-Дом» про зобов`язання останнє виставити законний рахунок за надані житлово-комунальні послуги за період березень 2016 року по жовтень 2018 року.
 
Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року залишено без змін, у задоволенні позовних вимог, відмовлено.
 
Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що його позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, підлягають задоволенню. Крім того, на думку позивача, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, останній має право на отримання від відповідача індекс інфляції за час прострочення та три проценти річних. 
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року (а.с. 178-180) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Управ-Дом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управ-Дом» заборгованість за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 18 167 грн. 10 коп., втрати від інфляції у сумі 1 642 грн. 05 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 675 грн. 73 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 грн., а всього 22 405 грн. 88 коп.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 21 липня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення, просила рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні позову, відмовити; стягнути з позивача судовий збір у розмірі 2 881 грн.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 21 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Управ-Дом» укладено договорі про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до умов якого, місячна вартість житлово-комунальних послуг, що надаються на підставі договору має становити 260 грн. 05 коп. 
 
Скаржник зазначає, що вона ніколи не заперечувала умови вищевказаного договору та не уникала виконання своїх обов`язків за ним, що полягає у здійсненні щомісячної оплати за житлово-комунальні послуги по ціні, зазначеній у договорі. 
 
На думку скаржника, система виставлення позивачем рахунків, унеможливлює оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по ціні, передбаченій умовами договору, оскільки при сплаті меншої суми, ніж зазначено у рахунку, позивачем нараховується наростаюча сума заборгованості, навіть якщо оплата здійснюється у відповідності до умов договору.
 
Скаржник зазначає, що позивачем було подано уточнення до позовної заяви зі змісту якої вбачається наявність систематичного порушення умов договору та законодавства України.
 
На думку скаржника, позивач умисно ввів суд в оману та надав недостовірний розрахунок заборгованості у зв`язку з чим, штрафні санкції були нараховані також неправильно. Крім того, скаржник вважає, що позивач немає права стягувати борг чи нараховувати будь-які суми за період з 16 грудня 2016 року по 30 квітня 2017 року, оскільки у вказаний період не було затвердженого тарифу.
 
Скаржник зазначає, що з моменту укладення договору жодні зміни, у тому числі щодо ціни за житлово-комунальні послуги, у договір не вносились, додаткові угоди до договору, не укладались. 
 
На думку скаржника, даним позовом позивач підтвердив наявність між сторонами договірних відносин, чинність укладеного договору та те, що стягнення боргу відбувається згідно умов договору. 
 
Скаржник зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 12 липня 2005 року затверджено типовий довір на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в п. 2 якого зазначено, що невідкладною частиною договору є копія рішення органу місцевого самоврядування про затвердження тарифів на послуги, що додаються до договору. 
 
На думку скаржника, позиція суду зводиться до того, що оскільки тариф затверджений КМДА, то ЦК України та умови договору не мають жодного значення.
 
Скаржник зазначає, що за період з 16 грудня 2016 року по 05 листопада 2019 року за який позивач просить стягнути заборгованість за договором, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» неодноразово змінювався, проте в оскаржуваному рішенні суд посилався на вищевказаний закон в редакції від 02 вересня 2011 рік, яка станом на 16 грудня 2016 рік, була не чинна.
 
Крім того, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09 червня 2018 року передбачено, що вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування, а відтак, ціна на надання послуг протягом строку дії договору може змінюватися виключно за погодженням сторін.
 
Скаржник посилається на те, що вона не заперечувала механізм, згідно якого позивач повинен розраховувати та затверджувати ціни на послуги, що надаються та зазначає, що у разі, коли нормативно-правовий акт суперечить чи не в повній мірі регламентує взаємовідносини між сторонами, сторони мають використовувати нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу, яким у даному випадку є ЦК України, що регламентує договірні стосунки сторін. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.
 
17 серпня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від позивача з відповідним підтвердженням про направлення його скаржнику.
 
З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та безпідставною.
 
Позивач посилається на те, що до апеляційної скарги скаржником додано копії квитанцій, які не були надані суду першої інстанції, а відтак, не могли бути оцінені судом.
 
Позивач зазначає, що на момент укладення договору № 734 від 21 вересня 2011 року діяв Порядок формування тарифу на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений Постановою КМУ від 01 червня 2011 року № 869, а відтак, тариф на утримання складав 3 грн. 50 коп.
 
Так, абзац 5 пункту 2 вказаного Порядку передбачає, що послуги надаються з урахуванням встановленого рішення органів місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. 
 
Позивач зазначає, що протягом 2015-2017 років п`ять разів поспіль відбувалося підвищення тарифів на електроенергію, що спричинило збільшення витрат на енергопостачання ліфтів, освітлення місць загального користування і підвальних приміщень, підкачування води.
 
Після збільшення тарифу на електроенергію ТОВ «Управ-Дом» скоригував тарифи на обслуговування будинків і споруд та прибудинкових територій.
 
Позивач посилається на те, що на виконання вимог ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» останнім були розміщені оголошення про збільшення тарифу в офіційному органі Київської міської ради - газеті «Хрещатик».
 
У травні 2016 року за участю КП ГІОЦ, позивачем було проведено повний перерахунок тарифу. Інформацію про заплановане підвищення тарифу було розміщено у газеті «Хрещатик» від 02 вересня 2016 року.
 
Розпорядженням КМУ від 03 квітня 2017 року № 386 затверджено новий тариф, який становив 6 грн. 05 коп., текст Розпорядження було опубліковано у газеті «Хрещатик» від 26 квітня 2017 року..
 
У січні 2018 року у зв`язку із зростанням вартості послуг, які надаються підрядними організаціями, позивачем за участю КП ГІОЦ проведено повний перерахунок тарифу, інформацію про заплановане підвищення тарифу розміщено у газеті «Хрещатик» від 15 вересня 2017 року.
 
Розпорядженням КМДА від 07 березня 2018 року № 371 затверджено новий тариф у сумі 8 грн. 81 коп. текст якого, опубліковано у газеті «Хрещатик» від 06 квітня 2018 року.
 
Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що у останнього були наявні підстав для збільшення тарифів на послуги, а процедура повідомлення скаржника про зміну тарифу була проведена у відповідності до вимог чинного законодавства України. Крім того, позивач зазначає, що з серпня 2016 року та на день подання даного відзиву, скаржник не оплачує послуги навіть у розмірі 3 грн. 50 коп., з яким погоджується.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення  в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, своєчасно не оплатила надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
 
Колегія суддів погоджується  з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. 
 
Судом встановлено, що 21 вересня 2011 року між Житлово-обслуговуючою організацією ТОВ «Управ-Дом» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно п. 3 якого, розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 3 грн. 50 коп. за один м.кв. загальної площі (а.с. 10-11).
 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, задоволено, скасовано судовий наказ від 24 травня 2018 року виданий Оболонським районним судом міста Києва за заявою ТОВ «Управ-Дом» про стягнення з ОСОБА_1 суму заборгованості за надані послуги (а.с. 09).
 
Розпорядженням КМДА № 386 від 03 квітня 2017 року внесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно якого, тариф на вказані послуги надані по АДРЕСА_1 становлять 6 грн. 05 коп. Вказана інформація була розміщена в газеті «Хрещатик» від 26 квітня 2017 року (а.с. 157-158). Інформацію про подання на затвердження тарифу у вищевказаному розмірі ТОВ Управ-Дом» повідомив споживачам шляхом розміщення інформації в газеті «Хрещатик» від 02 вересня 2016 року (а.с. 159).
 
Розпорядженням КМДА № 371 від 07 березня 2018 року внесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно якого, тариф на вказані послуги надані по АДРЕСА_1 становить 8 грн. 81 коп. Вказана інформація була розміщена в газеті «Хрещатик» від 06 квітня 2018 року. (а.с. 160). Інформацію про подання на затвердження тарифу у вищевказаному розмірі ТОВ Управ-Дом» повідомив споживачам шляхом розміщення інформації в газеті «Хрещатик» від 15 вересня 2017 року (а.с. 161).
 
Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року, яке вищевказаною постановою залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ «Управ-Дом» виставити законний рахунок за надані житлово-комунальні послуги за період від березня 2016 року до жовтня 2018 року за ціною 3 грн. 50 коп. за 1 кв.м., що передбачена п. 3 договору та зобов`язати відшкодувати судовий збір, відмовлено (а.с. 170-174). 
 
Скаржником  до апеляційної скарги додано рахунки на оплату комунальних послуг (а.с. 189-191), разом з тим, вказані докази було подано з порушенням приписів процесуального законодавства України, а саме без підтвердження неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від  позивача, а тому, керуючись ч. 3 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не враховує їх під час перегляду оскаржуваного рішення.
 
Відповідно до положення ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо);  послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень  та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо).
 
Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
 
Відповідно до п. 3 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 3 грн. 50 коп. за один м.кв. загальної площі.
 
Відповідно до п. 25 вказаного договору, ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюються рішенням місцевих органів влади.
 
З абзацу 5 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869, вбачається, що послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу,  його структури, періодичності та строків  надання  послуг.  
 
Як вбачається з п. 18 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року. У разі коли за місяць до закінчення цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим. 
 
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з  розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
 
Згідно ч. 3 ст. 31 вищевказаного закону, органи  місцевого  самоврядування  встановлюють  тарифи на житлово-комунальні  послуги  в   розмірі   не   нижче  економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. 
 
Так, з аналізу договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року вбачається, що розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення вказаного договору становив 3 грн. 50 коп. за один м.кв. загальної площі, разом з тим, зазначена у договорі щомісячна плата за надані послуги, може корегуватися, оскільки ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюються рішенням місцевих органів влади.
 
Відповідно до п. 36 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869, метою коригування тарифів, що розраховуються згідно з цим Порядком, є забезпечення відшкодування у повному обсязі економічно обґрунтованих  планованих  витрат,   що   враховуються   під   час визначення  повної  собівартості  послуг,  планованого прибутку та податку на додану вартість. 
 
Механізм коригування тарифів  на  послуги  запроваджується  у разі,  коли  протягом  строку  дії таких тарифів змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства,  Генеральної та галузевої угод, ціни (тарифи) на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси. 
 
Коригуванню підлягають  лише  складові   витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), що сприятиме забезпеченню економічної обґрунтованості та прозорості запровадження механізму коригування тарифів на послуги.
 
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
 
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
    Так, відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакціях, які чинні на час проведення перерахунку та затвердження тарифу за надання послуги), у  разі  зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів.
 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що у зв`язку зі зростанням, зокрема, заробітної плати та цін на електроенергію ТОВ «Управ-Дом» з дотриманням ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та постанови Кабінету міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 було здійснено перерахунок тарифу за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій про що, у відповідності до п. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повідомлено споживачів шляхом розміщення відповідного оголошення в газеті «Хрещатик».
            
Таким чином, збільшення тарифу на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та повідомлення про таке збільшення споживачів було здійснено ТОВ «Управ-Дом» з дотриманням вимог чинного законодавства України.
 
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
            
Як вбачається з п. 4 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року, оплата спожитих послуг проводиться щомісячно та вноситься не пізніше ніж до 15 числа місяця, що настає за розрахунковим.
 
Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем було сплачено кошти за надання послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 16 грудня 2016 року по 05 листопада 2019 року у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року у зазначеному позивачем розмірі.
 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Згідно ст. 625 ЦК України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Так, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача втрати від індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми у зазначеному позивачем розмірі.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що відповідно до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року щомісячна вартість житлово-комунальних послуг, що надаються на підставі вказаного договору, становить 260 грн. 05 коп. виходячи з наступного.
 
Відповідно до п. 3 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року, розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 3 грн. 50 коп. за один м.кв. загальної площі.
 
Як вбачається з п. 18 вказаного договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року. У разі коли за місяць до закінчення цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим. 
 
Відповідно до абзацу 5 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869, послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу,  його структури, періодичності та строків  надання  послуг.  
 
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
 
Відповідно до п. 25 вказаного договору, ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюються рішенням місцевих органів влади.
 
Як вбачається з ч. 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», органи  місцевого  самоврядування  встановлюють  тарифи на житлово-комунальні  послуги  в   розмірі   не   нижче  економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. 
 
Відповідно до п. 36 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869, механізм коригування тарифів  на  послуги  запроваджується  у разі,  коли  протягом  строку  дії таких тарифів змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства,  Генеральної та галузевої угод, ціни (тарифи) на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси. 
 
Таким чином, тариф на надання послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій станом на день укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року становив 3 грн. 50 коп., проте вказаний тариф неодноразово змінювався, зокрема, у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати, цін на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси, у відповідності до вимог чинного законодавства України.
            
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що позивач умисно ввів в оману суд та надав недостовірний розрахунок заборгованості, у зв`язку з чим, штрафні санкції нараховано неправильно, виходячи з наступного.
            
Обраховуючи заборгованість по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій за період з грудня 2016 року по травень 2017 року позивач брав за основу тариф, що вказаний в договорі від 21 вересня 2011 року та становить 3 грн. 50 коп. за один квадратний метр загальної площі квартири. Так, оскільки загальна площа квартири відповідача становить 74,3 м. кв., то вартість послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій у вказаний період за один місяць становить 260 грн. 05 коп. (3 грн. 50 коп. х 74,3 м.кв.).
            
Обраховуючи заборгованість за надані комунальні послуги за період з червня 2017 року по квітень 2018 року позивач брав за основу тариф, який становить 6 грн. 05 коп., який затверджено Розпорядженням КМДА від 03 квітня 2017 року № 386, у зв`язку з чим, вартість послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій у вказаний період за один місяць становить 449 грн. 52 коп. (6 грн. 05 коп. х 74,3 м.кв.).
 
Обраховуючи заборгованість за надані комунальні послуги за період з травня 2018 року по жовтень 2019 року позивач брав за основу тариф, який становить 8 грн. 81 коп., який було затверджено Розпорядженням КМДА від 07 березня 2018 року № 371, у зв`язку з чим, вартість послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій у вказаний період за один місяць становить 654 грн. 58 коп. (8 грн. 81 коп. х 74,3 м.кв.).
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правильно обраховано заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що позивач не має права стягувати борг за період з грудня 2016 року по квітень 2017 року у зв`язку з відсутністю затверджено тарифу, оскільки з аналізу договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 вересня 2011 року вбачається, що розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 3 грн. 50 коп. за один м.кв. загальної площі, проте ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюються рішенням місцевих органів влади, а відтак, можуть коригуватися.
 
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що даним позовом позивач підтвердив наявність між сторонами договірних відносин, чинність укладеного договору та те, що стягнення боргу відбувається згідно умов договору. Так, колегія суддів погоджується з вказаним твердженням в частині наявності між сторонами договірних правовідносин та чинність укладеного договору, проте вважає за необхідне зазначити, що стягнення боргу в даному випадку повинно відбуватися згідно умов договору з урахуванням ціни та тарифів на житлово-комунальні послуги, які встановлюються рішенням місцевих органів влади. 
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що позиція суду першої інстанції зводиться до того, що оскільки тариф затверджений КМДА, то ЦК України та умови договору не мають жодного значення, виходячи з наступного.
 
Згідно п. 3 договору від 21 вересня 2011 року, розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 3 грн. 50 коп. за один м.кв. загальної площі. Аналізуючи вказаний пункт можна дійти висновку, що розмір щомісячної плати за надання послуг визначений сторонами діє не протягом строку дії договору, а саме станом на час укладення договору. Разом з тим, у п. 25 договору зазначено, що ціни та тариф на житлово-комунальні послуги встановлюється рішенням місцевих органів влади. Так, у даному випадку тарифи у розмірі 6 грн. 05 коп. та 8 грн. 81 коп. були затверджені Розпорядженнями КМДА № 386 та № 371. Таким чином, розмір щомісячної плати за надані послуги коригувався у відповідності до умов договору від 21 вересня 2011 року та вимог чинного законодавства України.
 
Колегія суддів бере до уваги посилання скаржника на те, що період за який позивач просить стягнути заборгованість за договором, а саме з 16 грудня 2016 року по 05 листопада 2019 року за який Закон України «Про житлово-комунальні послуги» неодноразово змінювався, проте в оскаржуваному рішенні суд посилався на вищевказаний закон в редакції від 02 вересня 2011 рік, яка станом на 16 грудня 2016 рік була не чинною, разом з тим, вказане посилання не спростовує висновки суду першої інстанції. 
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09 червня 2018 року передбачено, що вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування, а відтак, ціна на надання послуг протягом строку дії договору може змінюватися виключно за погодженням сторін, оскільки, ч. 1 Розділу VІ ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 травня 2019 року.
 
Частиною 2 Розділу VІ ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 47, ст. 514 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону, крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.
 
Таким чином, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09 червня 2018 року на яку посилається скаржник у період за який позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги, була не чинна.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
 
Повне судове рішення складено 18 вересня 2020 року.
 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова
Судді:                                                                                                           В.В. Саліхов
                       О.В. Шахова