ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇН

13 серпня 2020 року                                 
м. Харків

справа № 643/6545/19
провадження № 22-ц/818/2182/20
                                                
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Спільне підприємство «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Бугайчука Василя Ігоровича, який діє в інтересах Спільного підприємства «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Майстренко О.М.,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати наказ про звільнення № 185 від 17.11.2017 року; поновити його на посаді генерального директора спільного підприємства «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (надалі СП «Радміртех» у формі ТОВ); стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.11.2017 по дату ухвалення рішення у розмірі 1560000,00грн.

Разом з позовом надано заяву про забезпечення позову (а.с. 63-67 т.1), в якій ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке на праві приватної власності належить СП «Радміртех» у формі ТОВ а саме: - нежитлові приміщення 1-го поверху № 32, 33; 2-го поверху № 69, 70-:-76, 78-:-84, 88-:-96, машинного відділення № 77, 86, 87, загальною площею 950,1 кв.м, розташовані в літ. «Ч-2», нежитлові приміщення № 17, 18, 16а, 34, 67, 68, що становить 8/100 від нежитлових приміщень першого поверху в літ. «Ч-2», загальною площею 1089,1, за адресою: АДРЕСА_1 ; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 25 -27, 29, 35-39, 41, 42, 48-55, антресолі 1- го поверху № 56, 57, 58 в літері «Ч-2», загальною площею 773,7 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 . Заява мотивована тим, що розмір заробітної плати, яка підлягає сплаті становить 1560000,00 грн. Таким чином враховуючи значний розмір суми, що підлягає виплаті у випадку задоволення позову та відсутності бажання відповідача поновити на посаді, та сплатити заробітну плату в добровільному порядку, є необхідність у забезпеченні позову.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Накладено заборону на відчуження нежитлових приміщень 1-го поверху № 32, 33, 2-го поверху № 69, 70-:-76, 78-:-84, 88-:-96, машинного відділення № 77, 86, 87, загальною площею 950,1 кв.м, розташовані в літ. «Ч-2», нежитлові приміщення № 17, 18, 16а, 34, 67, 68, що становить 8/100 від нежитлових приміщень першого поверху в літ. «Ч-2», загальною площею 1089,1, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлових приміщень 1 -го поверху №25-27, 29, 35-39, 41, 42, 48-55, антресолі 1- го поверху № 56, 57, 58 в літері «Ч-2», загальною площею 773,7 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , що на праві власності належить Спільному Підприємству «Радміртех» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю. В іншій частині відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Таким чином, враховуючи ціну заявлено позову, забезпечення позову можливе шляхом накладення заборони на відчуження нежитлових приміщень.

В апеляційній скарзі Бучайчук В.І., який діє в інтересах СП «Радміртех» у формі ТОВ посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не обґрунтовано імовірність утруднення виконання або не виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Зазначає, що підприємство, здійснює свою діяльність з 2001 року, має статутний капітал у розмірі 1 030 628,78 грн, у процесі припинення не перебуває, отже має фінансову стабільність та наявні можливості виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Крім того, судом не обґрунтовано наявності зв`язку між обраним заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог. Суд не навів жодних підстав та доказів, що застосування саме таких заходів спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення. Чистий дохід від реалізації продукції по підприємству за 09 місяців 2019 року складає 548086 тис. грн, у зв`язку з чим були відсутні підстави для забезпечення позову. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду без змін. Зазначила, що твердження відповідача щодо існування оскаржуваної ухвали суду стало відомо 12.02.2020 року не відповідає дійсності, оскільки 02.05.2010 року оскаржувану ухвалу суду було оприлюднено в ЄДРСР, а 26.04.2019 року приватним виконавцем Цимбал С.В. було відкрито виконавче провадження № 59003627 на підставі ухвали суду від 26.04.2019 року, отже відповідач мав об`єктивну можливість отримати електрону копію оскаржуваної ухвали та отримати інформацію про виконавче провадження. Вважає, що відповідач мав об`єктивну можливість оскаржити ухвалу суду від 26.04.2019 року в строк передбачений законодавством. Крім того, зазначила, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки відповідач добровільно не бажає поновити на посаді позивача та сплатити заробітну плату в добровільному порядку. Окрім того, на момент винесення оскаржуваної ухвали у відповідача були наявні виконавчі провадження щодо стягнення коштів. Вказує на те, що забезпечення позову позивача було спрямовано виключно на охорону матеріально-правових інтересів, оскільки відповідач добровільно не бажав поновити позивача на посаді та сплатити заробітну плату в добровільному порядку.

У відповіді на відзив Бугайчук В.І., який діє в інтересах СП «Радміртех» у формі ТОВ зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про направлення учасникам справи копії оскаржуваної ухвали суду та зворотнього повідомлення про отримання цієї ухвали.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Бугайчук В.І., який діє в інтересах СП «Радміртех» у формі ТОВ підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що предметом позову у цій справі є скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. 1-6).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначав, що з метою повноцінного захисту порушених прав та забезпечення реальної можливості на отримання грошових коштів за час вимушеного прогулу, вважає за необхідне вжити заходи щодо забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити взагалі неможливим виконання рішення суду (т. 1 а.с. 65).

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. 

Разом з тим, заява про забезпечення позову не містить будь-якого обґрунтованого припущення (доказів), які б свідчили про наявність фактичних обставин, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також відсутність в матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачем вживаються будь-які дії щодо відчуження належного йому на праві власності майна яке використовується останнім в господарській діяльності товариства. 

Саме по собі посилання в заяві на потенційну можливість відповідача перереєструвати належне йому на праві власності майно з метою ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою правовою підставою для її задоволення.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Ухвалюючи судове рішення у справі суд не мотивував, яким чином імовірне рішення суду про задоволення позовних вимог про  стягнення середнього заробітку за  час вимушеного прогулу впливатиме на права та обов`язки  ОСОБА_1  щодо нежитлових приміщень належних на праві власності СП Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю. 

При цьому наявність самого по собі позову про поновленні на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони на відчуження нежитлових приміщень законному власнику з огляду на те, що право власності СП «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на ці приміщення позивачем не оспорюється, а предметом спору є лише виключно відносини щодо поновленні на роботі та стягнення середнього заробітку. 

З довідки СП «Радміртех» в формі ТОВ від 17.02.2020 вбачається, що чистий дохід від реалізації продукції по підприємству за 9 місяців 2019 року складає 54808,6 тис. грн. 

Доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Бєлопецьких Г.С. про безпідставне поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 2020 року СП «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю подало апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 26 квітня 2019 року. 11 травня 2019 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи та отримав копію позовної заяви без додатків та заяву про забезпечення позову з додатками. Розписка щодо ознайомлення з матеріалами справи не містить відомостей щодо кількості аркушів справи з якими безпосередньо ознайомився представник відповідача. Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей, що суд повідомляв відповідача про ухвалене судове рішення. 

У апеляційній скарзі скаржник порушував питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що під час неодноразового ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача, ухвала від 26.04.2019 була відсутня. Даних про надсилання оскаржуваної ухвали матеріали справи не містять, про зазначену ухвалу представник відповідача дізнався лише 12.02.2020 року коли було сформовано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якої і стало відомо, що на нежитлові приміщення Підприємства накладено арешт.

Виходячи з наведеного та враховуючи вимоги статті 55 Конституції України, відкриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення СП «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю строку на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року і доводи представника позивача в цій частині висновків апеляційного суду не спростовують.

Тому підстав для постановлення ухвали про стягнення в дохід державного бюджету з СП «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю штрафу відповідно до ч. 1 ст. 148 ЦПК України колегія суддів не вбачає. 

Ураховуючи, що при вирішенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскаржуване судове рішення відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бугайчука Василя Ігоровича, який діє в інтересах Спільного підприємства «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити. 

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року скасувати. 

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 до Спільного Підприємства «Радміртех» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2020 року.

Головуючий                                                         О.Ю.Тичкова

Судді                                                                        С.С. Кругова

                                                                       Н.П. Пилипчук