Єдиний унікальний номер 233/38/20 
Номер провадження 22-ц/804/2760/20        

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року                                                                       м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Агєєва О.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця»
представник відповідача: Старченко Віктор Васильович 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,
- за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця»
на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2020 року, яке складено суддею Мартишевою Т.О. в м. Костянтинівка в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 17 квітня 2020  року, час підписання без проголошення 13 год. 29 хв., -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
03 січня 2020 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року та був звільнений  за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.
За час перебування у трудових відносинах позивача із АТ «Українська залізниця» останнім допущено порушення строків виплати заробітної плати, однак у день звільнення відповідач повний розрахунок зі ОСОБА_1 не провів. 
Тому з урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь, нараховану але невиплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 17 571,57 грн. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року у розмірі 22 929,58 грн. та зобов`язано відповідача при виплаті зазначеної суми утримати з неї податки та інші обов`язкові платежі. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості  по заробітні платі за один місць. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись із вказаним рішенням, представник АТ «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Зокрема наголошує, що з березня 2017 року у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності через насильницьке захоплення структурного підрозділу в якому працював ОСОБА_1 , АТ «Українська залізниця» не могла перевірити факт виконання позивачем  своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання перед ним у відповідності до ст. 47,83,115,116 КЗпП України. Звертає увагу на те, що заробітна плата виплачується працівникові за фактично виконану роботу, а не за перебування у трудових відносинах.
Крім того, нарахування заробітної плати проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табелів обліку використаного робочого часу, розпоряджень про надбавки та премії та інш.. Однак ці документи були втрачені через форс-мажорні обставини, а відсутність даних в індивідуальних  відомостях застрахованих осіб і відомостях  з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості.
  
АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 17 571,57 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.
Із трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що позивач ОСОБА_1 , працював на посаді складача поїздів 5 розряду виробничого підрозділу «Дебальцівське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с.9-13) 
17 липня 2017 року був звільнений у зв`язку із скороченням штату відповідно до наказу №8294/ДН-ос від 10.07.2017 року за п.1 ст. 40 КЗпП України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", прийнятою відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", вирішено утворити публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства "Донецька залізниця".
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію АТ "Українська залізниця". Державне підприємство "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та є регіональною філією даного товариства.
Враховуючи наведене та дані, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником, в тому числі і ДП «Донецька залізниця», що наразі перебуває у стані припинення. А тому, саме АТ «Укрзалізниця» несе обов`язок щодо виплати заборгованості заробітної плати перед працівниками, яка виникла у ДП «Донецька залізниця».
З розрахункових листів за спірний період часу вбачається, що позивачу нараховано заробітну плату за березень 2017 року - 3084 грн 27 коп (до виплати 2452 грн 55 коп), за квітень 2017 року – 2678 грн 91 коп (сума до виплати – 2130 грн 22 коп), за травень 2017 року – 2802 грн 28 коп (сума до виплати – 2228 грн 32 коп), за червень 2017 року – 2802 грн 28 коп (сума до виплати – 2228 грн 32 коп), за липень 2017 року – 11561 грн 84коп (сума до виплати – 8532 грн 16 коп). Вказані розрахунки заробітної плати відповідають вимогам ст.110 КЗпП України, а загальний розмір нарахованої позивачу заробітної плати за спірний період 22 929 гривень 58 копійок (а.с. 29-33). 
Як вбачається з розрахункових листів за березень - липень 2017 року, до нарахованої заробітної плати входить оплата простоїв (код 340), компенсація за невикористану відпустку (код 308), матеріальна допомога (код 393), тощо.
Крім того, позивачем ОСОБА_1 надані копії табелів обліку використання робочого часу за березень – липень 2017 року, які підписані начальником виробничого підрозділу ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо», бухгалтером, помічником начальника з кадрових питань, інженером з організації та нормування праці, майстром та табельником (а.с. 52-56).
Відповідно до табелів обліку використання робочого часу за березень – липень 2017 року позивачем ОСОБА_1 за березень відпрацьовано 0 годин (175 годин простою), за квітень відпрацьовано 0 годин (152 години простою), за травень відпрацьовано 0 годин (159 години простою), за червень відпрацьовано 0 годин (159 годин простою), за липень  відпрацьовано 16 годин з неповним робочим часом (64 години відпустки, 8 годин простою), що узгоджується із відомостями, зазначеними в розрахункових листах за цей період.
Відомості в табуляграмах за період з січня по березень 2017 року, виданих ВП ВЧД Дебельцеве СП «ДДЗП» філії «Дон.зал» ПАТ «Українська залізниця», а саме дані щодо нарахованої ОСОБА_1 суми заробітної плати, співпадають з відомостями Костянтинівсько-дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14.01.2020 року в частині суми заробітку для нарахування пенсії. (а.с.64-65)
Заробітна плата, нарахована ОСОБА_1 за березень 2017 року у розмірі 3 084,27 грн., до якої входить як оплата почасової роботи у загальному порядку, так і оплата за час простою у березні 2017 року (а.с.29) співпадає з відомостями Костянтинівсько-дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині суми заробітку для нарахування пенсії за березень 2017 року, де зазначено, що це нарахування за 31 трудовий день (а.с.66). При цьому з квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КзпП, Законом України «Про оплату праці»,  позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до липня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні  не отримав усі належні йому платежі. Надані ж відповідачем документи не спростовують доводів позивача про невиплату йому заробітної плати з березня по липень 2017 року.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.
Задовольняючи позовні вимоги  про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з  березня по липень 2017 року. 
Висновок суду підтверджується відповідними копіями розрахунків заробітної плати (табулеграмами), копією  трудової книжки, табелями обліку використаного робочого часу та узгоджується з положеннями ст.116 КЗпП України.   
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.  
   В підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року позивачем надано розрахунки заробітної плати (табуляграми) відповідно до яких, станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року складає 22 929,58 грн , після вирахування обов`язкових платежів її розмір відповідає 17 571,57 грн . 
При цьому позивач просить стягнути заборговану заробітну плату виходячи із суми до виплати, а саме 17 571,57 грн. 
Відповідно до п. 14.1.180 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу
Статтею168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.
168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.
168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Відповідно до ч.5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з  яких  він виходив при визначенні сум,  що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів,  про  що  зазначає  в резолютивній частині рішення. 
На підставі  ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав належним та допустимим доказом надані позивачем розрахунки заробітної плати за спірний період, копію трудової книжки, табелів обліку використаного робочого часу та врахувавши вимоги чинного законодавства, дійшов правильного висновку про те, що оскільки предметом спору є саме заробітна плата за березень-липень 2017 року, то збільшення її розміру до 22 929,58 гривень не є збільшенням позовних вимог, відповідно не є виходом за межі позовних вимог, оскільки саме ця сума є підлягає оподаткуванню при її виплаті в якості заробітної плати. 
Також в матеріалах справи наявна довідка від 03.02.2020 р. за № 241/2 з якої вбачається, що позивачу за першу половину березня нараховано заробітну плату у розмірі 1 113,75 грн, яка до видачі складає 885,63 грн. (а.с.86). Однак матеріали справи не містять відомостей щодо отримання позивачем вказаних відповідачем у довідці сум. 
На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
При винесенні рішення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв розрахунки заборгованості заробітної плати, зроблені з відповідних табуляграм та інші документи, надані позивачем, визнав їх  належними, допустимими та прийнятними доказами. Докази надані позивачем, оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.
Таким чином,  рішення з приводу  наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права таі підстав для його скасування немає.
Доводи відповідача, про відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.
Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.
Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.
Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.
Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, на який посилався представник відповідача у відзиві на позовну заяву не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на висновок   про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 17 571,57  грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення. 
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                                    А. В. Гапонов

Судді:                                                                                       Г.В. Новікова

         О. В. Агєєв