ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року	Львів	Справа № 300/2297/19 пров. № А/857/2613/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді                                                  Кушнерика М.П.
суддів                                                                       Гінди О.М.., Курильця А.Р.
за участю секретаря судового засідання                      Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 ) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року, прийняте суддею Чуприна О.В. в м.Івано-Франківську, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 300/2297/19 за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу, -

                                                    В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача податковий борг зі сплати земельного податку фізичних осіб за 2017-2018 роки в розмірі 48 862,28 гривень.
В обґрунтування вимог позовних вимог зазначає, що відповідачем в порушення вимог частини першої статті 67 Конституції України, статті 36, підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16, пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України не погашено в повному обсязі нараховані контролюючим органом податкові зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2017-2018 роки в загальному розмірі 48 862,28 гривень. Вказані грошові зобов`язання є податковим боргом (узгодженим грошовим зобов`язанням) відповідача, який станом на день звернення до суду становить 48 862,28 гривень, і несплачений відповідачем до бюджету.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 ) в дохід місцевого бюджету податковий борг із земельного податку з фізичних осіб за 2017-2018 роки в загальному розмірі 48 862,28 гривень.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що йому належить майновий комплекс по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,64458 га, яка належить останньому на праві постійного користування, згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІФ-17-3-000056 від 12.01.1998. Позивачем винесено податкові повідомлення-рішення, якими нараховано відповідачу суми земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 24 431,14 гривень і за 2018 рік 24431,14 гривень аналогічно, що в загальному становить 48 862,28 гривень. Апелянт стверджує про неприпустимість застосування при розрахунку сум земельного податку за 2017-2018 роки базової вартості земельної ділянки за квадратний метр в сумі 357,57 гривень, оскільки за результатом оскарження у судовому порядку податкового повідомлення-рішення, яким нараховано відповідачу земельний податок за 2016 рік, суд встановив, що вартість квадратного метра земельної ділянки складає 74,68 грн. Також є незрозумілим застосування вартості квадратного метра землі за ціною 357,57 гривень для такої категорії земель як "під забудовою". Таке словосполучення означає, що під такою категорією земель мається на увазі лише частина земельної ділянки, на якій розміщені будівлі. Однак, не вся площа земельної ділянки знаходиться під будівлями, тому застосування такого розміру нормативно-грошової оцінки під час обрахування суми податку є неправильним. Крім цього, апелянт вказує на не отримання ним податкового-повідомлення рішення про нарахування земельного податку за 2018 рік, що позбавило можливості його оскарження.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) перебуває на обліку у Коломийському управлінні Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області як платник податків (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Відповідачу на підставі рішення ХІХ сесії Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 12.09.1997 за №185 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,64458 га для обслуговування майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується державним актом на право постійного користування землею серії ІФ-17-3-000056 від 12.01.1998 (а.с.38).
Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області винесено податкові повідомлення-рішення №137-00 від 30.06.2017 і №4141518-5202-0907 від 27.04.2018, якими позивачу нараховано податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 24 431,14 гривень та 2018 рік в розмірі 24 431,14 гривень відповідно (а.с.12, 16).
Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення №137-00 від 30.06.2017, оскаржувалось платником податку у судовому порядку, яке за наслідками касаційного оскарження залишено судом без змін.
Враховуючи те, що відповідачем не погашено в повному обсязі нараховані контролюючим органом податкові зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2017-2018 роки в загальному розмірі 48 862,28 гривень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не сплачено нараховане контролюючим органом податкове зобов`язання із земельного податку за 2017-2018 роки в загальному розмірі 48 862,28 гривень, яке є податковим боргом, у терміни визначені ПК України, то податковий орган підставно звернувся до суду, з підстав визначених пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 ПК Кодексу.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 16 ПК України визначені обов`язки платника податків, згідно положень якої платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4).
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. При цьому, згідно підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Визначення платників земельного податку, база оподаткування та порядок справляння земельного податку, встановлено статтями 269-271 ПК України.
Так, пунктом 269.1 статті 269 ПК України передбачено, що платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності (пункт 270.1 статті 270 Податкового кодексу України).
Земельна ділянка площею 0,64458 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в постійному користуванні відповідача, що підтверджується актом про право постійного користування землею серії ІФ-17-3-000056 від 12.01.1998 року (а.с.38), тобто позивач є  платником земельного податку.
Згідно пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до пункту 271.2 статті 271 ПК України, рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно пункту 274.1. статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Відповідно до п. 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
У відповідності до підпункту 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
Згідно листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру №8-28-0-22-442/2-17 від 12.01.2017 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель не сільськогосподарського призначення за 2016 рік становив 1,06 (а.с.36).
Згідно додаткових пояснень представника відповідача від 26.12.2019 за №247/09-19-08-03, нормативно грошова оцінка землі в м. Коломия проведена у 2010 році та затверджена рішенням Коломийської міської ради від 24.12.2010 за №37-2/2010, яке набрало чинності з 01.02.2011 (а.с.63).
Починаючи з 2011 року коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становив: 2011 рік – 1,0; 2012 рік – 1,0; 2013 рік – 1,0; 2014 рік – 1,249; 2015 рік – 1,433 (крім сільськогосподарських угідь); 2016 рік – 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік – 1,0, про що свідчить наявний в матеріалах справи лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №22-28-0.22-125/2-19 від 04.01.2019 про індексацію нормативно грошової оцінки земель (а.с.64).
Отже, в період з 2011 по 2013 рік коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель залишався не змінним і становив 1,0. При цьому, у 2014, 2015 і 2016 роках коефіцієнт почав зростати (1,249, 1,433, 1,06), що оприлюднений Державним комітетом статистики України (2014-2015 роки) та визначений Податковим кодексом України (2016 рік). У 2017-2018 році значення такого індексу знову становило 1,0, що визначений Податковим кодексом України.
Колегією суддів встановлено, що позивачем при розрахунку сум земельного податку за 2018 рік, взято за основу: середню вартість квадратного метра (199,78 гривень, згідно листа Управління Держгеокадастру у Коломийському районі Івано-Франківської області від 14.09.2016 року № 03-07/1499 "Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки"), коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки – 1,249 (2014 рік), 1,433 (2015 рік) 1,06 (2016 рік), площу земельної ділянки – 6 445,8 м2 і ставку податку – 1%.
Тобто позивач при розрахунку відповідачу земельного податку за 2018 рік застосував коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, шляхом його накопичення починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки землі, як це передбачено пунктом 289.2 статті 289 ПК України.
В результаті сума земельного податку з фізичних осіб, визначена контролюючим органом за 2018 рік відповідачу, становить 24 431,14 гривень.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем вірно обчислено розмір земельного податку за 2018 рік із застосуванням вищенаведеної формули.
Щодо правових підстав нарахування контролюючим органом грошового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік в розмірі 24 431,14 гривень, згідно податкового повідомлення-рішення "Ф" за №137-00, то об`єкт оподаткування та порядок його обчислення, досліджувалися при розгляді адміністративної справи №809/283/18.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено судом.
Щодо доводів скаржника на неузгодженість податкового зобов`язання із земельного податку за 2018 рік з підстав не направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення №4141518-5202-0907 від 27.04.2018, то як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач направляв на адресу відповідача: вул. Мартовича, 1, с. Нижній Вербіж, Коломийський район, Івано-Франківська область, податкове повідомлення-рішення №4141518-5202-0907 від 27.04.2018, проте з незалежним від позивача причин поштове відправлення не вручене відповідачу (копія конверта та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 78203 2023789 3, яке повернулося на адресу податкового органу із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.17)).
Згідно абзацу 3 пункту 58.3 статті 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
При цьому, у матеріалах справи відсутні докази адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення за №4141518-5202-0907 від 27.04.2018.
Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Отже, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання протягом установленого строку.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що нараховане грошове зобов`язання із земельного податку за 2017-2018 роки в розмірі  48 862,28 гривень, на час розгляду даної справи є узгодженим та являється податковим боргом.
Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК України).
Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 ПК України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
Враховуючи те, що відповідачем не подано доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, то податковий орган підставно звернувся до суду з даним позовом.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його  скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення. 

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ) – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі № 300/2297/19, – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 01.10.20