Єдиний унікальний номер 219/13433/17 
Номер провадження 22-ц/804/2629/20        

Єдиний унікальний номер 219/13433/17                            Головуючий у 1 інстанції Погрібна Н.М.
Номер провадження 22-ц/804/2629/20                                                               Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року                                                                                                           м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді                              Агєєва О.В.
суддів                                                  Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання          Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 219/13433/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2020 року (суддя першої інстанції Погрібна Н.М.), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем. Шлюбні відносини між ними не склалися. Фактично вони припинили спільне проживання з вересня 2006 року. Шлюб між ними було розірвано 25.03.2008 року. Від спільного шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. 
З моменту розлучення відповідач проживає окремо, за цей час з дитиною бачився лише декілька разів. Участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Матеріальної допомоги не надає. До 02.06.2014 року працював на ТОВ «Агропродресурс», отримував додатковий дохід, з якого не сплачував аліменти. 
Відповідач дав згоду на позбавлення його батьківських прав про що свідчить заява, яка була зареєстрована в реєстрі першої Бахмутської державної нотаріальної контори за №1-1604 від 28.10.2017 року. Відповідач не спілкується з дочкою та не проявляє ініціативи у такому спілкуванні, не бере участі у навчанні дитини - не відвідує школу, не допомагає у підготовці до школи, не відвідує шкільні заходи за участю дитини тощо. Також не бере участі у позашкільному розвитку дитини - не пропонує гуртки, на які дитина може ходити, не водить дитину на гурти, на які дитини вже записана, не відвідує заходи, організовані гуртками за участю дитини, не турбується про стан здоров`я її здоров`я дитини - під час хвороби не відвідував дитину, не цікавиться станом її здоров`я, не оплачує рахунки із медичних закладів. 
Посилаючись на вищевикладене та норми ст.ст. 141, 150, 164 СК України позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд при розгляді справи та прийнятті рішення звернув увагу тільки на обставини, які були встановлені при розгляді справи - допитані свідки та надані документи. Зазначає, що на момент звернення з позовом була велика заборгованість по сплаті аліментів, а сам факт сплати аліментів не свідчить про те, що відповідач не ухилявся від спілкування з дитиною. 
Суд поклав в основу свого рішення свідчення - ОСОБА_4 , мати відповідача, яка є, на думку позивача, заінтересованою особою, свідчення якої спростовуються свідченнями дитини. Суд взяв ці обставини за основу і не дав їм правову оцінку, тобто рішення побудоване на припущенні. Те саме стосується і показань свідка - ОСОБА_5 , яка є співмешканкою відповідача, та сусідки відповідача - ОСОБА_6 .. Вказує, що всі ці обставини свідчать про те, що відповідач після звернення до суду почав сплачувати аліменти та спілкуватися з дитиною, але це не свідчить про постійне і регулярне спілкування зі своєї волі, а не до показу.
Суд не взяв до уваги і не дав правової оцінки тим обставинам, на які вона посилалася в позовній заяві, не зазначив і не вказав письмові докази, які б свідчили, що відповідач не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд проігнорував письмові докази - висновок органу опіки і піклування, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дитини.
Суд першої інстанції не взяв до уваги при прийнятті рішення п.15, п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позицію ВС від 25 квітня 2019 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 296/7848/16-ц, провадження № 61-43695 св 18.
Зауважує, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо. Відповідач навіть після звернення до суду з позовом не змінив свою поведінку, як батька дитини у кращу сторону і не став постійно, регулярно приймати участь у вихованні з дитиною. Вважає, що поведінку відповідача по відношенню до дитини не можливо змінити.

Відповідач ОСОБА_2 надав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим. Вказує, що категорично проти позбавлення його батьківських прав. Зазначає, що за станом здоров`я багато часу знаходиться на лікуванні та не завжди може приділити дочці багато уваги та часу, попри маленьку пенсію сплачує аліменти та знаходить матеріальні можливості для подарунків, та відвідування разом з нею розважальних закладів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів скарги, вважає її необґрунтованою, просив скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.   
Відповідач і представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

У справі встановлено, що 08.09.2004 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Артемівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №353. 
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 25.03.2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , розірвано. 
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 21.03.2005 року батьками ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Артемівську Донецької області є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . 
Відповідно до заяви від 28.10.2017 року, засвідченої державним нотаріусом Першої Бахмутської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до довідки, наданої Бахмутським об`єднаним УПФУ від 30.10.2017 року, вбачається, що з пенсії ОСОБА_2 , утримуються аліменти на одну дитину у розмірі 533,10 грн. щомісячно.
Відповідно до довідки МСЕК, ОСОБА_2 встановлена 2 група інвалідності з 08.02.2016 року. Інвалідність встановлена на строк до 01.03.2018 року. 
Відповідно до довідки МСЕК, ОСОБА_2 встановлена 2 група інвалідності з 22.01.2018 року. Інвалідність встановлена безстроково. 
Відповідно до виписки із історії хвороби № 64277, ОСОБА_2 , 1972 року народження перебував на стаціонарному лікуванні в відділенні мікрохірургії кісток ОТБ м. Донецька з 08.12.2008 року по 29.12.2008 року. 
Відповідно до епікризу, ОСОБА_2 поступив у відділення в ургентному порядку та перебував та стаціонарному лікуванні з 01.02.2010 року по 03.02.2010 року. Діагноз: закритий перелом середньої третини лівої стегнової (рефрактура) в умовах блокуючого стержня. Супутній діагноз: Посттравматична культі лівої гомілки на рівні верхньої третини.
Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_2 , останній з 19.11.2013 року по 05.12.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні з приводу дефекту лівої гомілки в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до виписки №1098, ОСОБА_2 . З 12.12.2017 року по 26.12.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні. Повний діагноз : облітерірующий атеросклероз сосудів нижніх кінцівок 2 ст. наслідок травми у биту (2008р) у вигляді ампутаційної протезування культі лівої голені на рівні в/з. 
Відповідно до виписки № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 з 12.12.2017 року по 26.12.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні. Повний діагноз: облітерірующий атеросклероз сосудів нижніх кінцівок 2 ст. наслідок травми у биту (2008р) у вигляді ампутаційної протезування культі лівої голені на рівні в/з. 
Згідно відповіді в.о. заступника начальника управління Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області від 06.02.2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності, як особа 2 групи інвалідності загального захворювання, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Утримання з пенсії проводиться згідно із статтею 50 Закону № 1058 на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону проводиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Згідно постанови держвиконавця 2/7307/2005 від 10.12.2018 року з пенсії ОСОБА_2 проводиться утримання аліментів у розмірі 1/6, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Залишок боргу по аліментам на 31.01.2020 року склав 943,00 грн. 
Відповідно до поштового переказу, на ім`я ОСОБА_8 - 31.01.2020 року був здійснений грошовий переказ грошових коштів у сумі 200,00 грн. з позначкою аліменти.
Відповідно до поштового переказу, на ім`я ОСОБА_8 - 15.02.2020 року був здійснений грошовий переказ грошових коштів у сумі 200,00 грн. з позначкою аліменти.
Відповідно до поштового переказу, на ім`я ОСОБА_8 - 05.03.2020 року був здійснений грошовий переказ грошових коштів у сумі 200,00 грн. з позначкою аліменти.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бахмутської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні до його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У судовому засіданні були допитані свідки, які не підтвердили того факту що відповідач ухиляється від виховання доньки ОСОБА_9 .

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. В судовому засіданні встановлено, що у 2008 році відповідач був травмований, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, після чого постійно потребує медичного лікування, втратив працездатність та був визнаний з 08.02.2016 року інвалідом другої групи з наступним оглядом, а з 22.01.2018 року - безстроково. Суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не має можливості повноцінно виконувати свої батьківські обов`язки внаслідок тяжкого захворювання.
Позивач в суді не довів злісного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої доньки.
Суду не надано жодних доказів про те, що відповідач створює середовище, яке суперечить інтересам дитини та є неблагонадійним, а також про те, що позбавлення дитини будь-яких зв`язків з батьком буде відповідати її найкращим інтересам. При цьому, відповідач категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дочки.
Посилання позивача на той факт, що ОСОБА_2 надав згоду у нотаріуса на позбавлення його батьківських прав, не може бути прийнято до уваги судом, враховуючи його поведінку, після написання вказаної заяви, яка свідчить про те, що ОСОБА_2 намагався виконувати свої батьківські обов`язки, спілкувався з дитиною, цікавився її життям. 
Зважаючи на вищенаведене, та виходячи з того, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, суд відмов в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на повно встановлених обставинах справи, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частина 7 ст.7 СК України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови Пленуму ВСУ).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (п. 18 постанови Пленуму ВСУ).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, врахувавши те, що ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження наявності виключних обставин, з якими закон пов`язує можливість позбавлення відповідача батьківських прав, зазначивши, що такий засіб впливу на особу, що не виконує батьківських обов`язків, є крайнім.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не беруться апеляційним судом до уваги, зважаючи на таке.

Згідно з положеннями ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, наданий органом опіки та піклування, на думку колегії суддів, є поверховим, і, як правильно зазначив суд першої інстанції, є недостатньо обґрунтованим, в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, не наведено обставин про намагання вказаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батька до доньки та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд першої інстанції врахував, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.
Отже, наявне рішення органу опіки не може бути прийняте як належний доказ ухилення батька (відповідача) від виконання своїх обов`язків при вирішенні даного спору.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. У своєму рішення (справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, то сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає. Даних про наявність інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2020 року залишити без задоволення.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 23 вересня 2020 року.

Головуючий суддя                                                   О.В. Агєєв